# data[].attributes.headline
Kl. er 7.50. i Vognmagergade lader hundredevis af kroppe sig selvsikkert styre i en bestemt retning med fastlåste blikke. Disse kroppe bevæger sig forbi hinanden hver dag, nogle gange endda ganske tæt. Passere hinanden på fortovet, klemmer sig ind af døre, Nogle gange deler kroppene enda lange destinationer. Men de ved at de aldrig vil være mere for hinanden end kød og blod der fysisk vil omgås hinanden. Måske vil de møde hinanden en dag. Katrine Marie Guldager viser i sin Novelle samling “København”, livets fart og fiasko  bland andre mennesker, i den myldrende by der aldrig står stille.

# data[].attributes.subject
Kl. er 7.50. i Vognmagergade lader hundredevis af kroppe sig selvsikkert styre i en bestemt retning med fastlåste blikke. Disse kroppe bevæger sig forbi hinanden hver dag, nogle gange endda ganske tæt. Passere hinanden på fortovet, klemmer sig ind af døre, Nogle gange deler kroppene enda lange destinationer. Men de ved at de aldrig vil være mere for hinanden end kød og blod der fysisk vil omgås hinanden. Måske vil de møde hinanden en dag. Katrine Marie Guldager viser i sin Novelle samling “København”, livets fart og fiasko  bland andre mennesker, i den myldrende by der aldrig står stille.

# data[].attributes.body
I storbyen foregår der hele tiden noget, og hver dag bringer nye muligheder og valg med sig, som ikke alle betragter som frihed. For mig er de mange muligheder paralyserende, og verden synes at gå hurtigere og hurtigere. Måske handler det om at stoppe op og se på det man har. Novellesamlingen København af Katrine Marie Guldager handler om folk, der er vildfaret i livet såvel som i byens mylder og facader.

# data[].attributes.body
Nørreports enorme rysten og højlydte råb fra stationens undergrund, påvirker næppe det travle og forbipassende folk på dets kaotiske gader. Iblandt denne enorme ligegyldighed sidder en ukendt og ensom dreng alene på Nørreports kolde trappesten. Hængende og nærmest bedøvet af storbyens larm, vender en kvindelig figur iført et rødt uldtørklæde sig hurtigt om og sender ham et foragteligt blik.

# data[].attributes.headline
Et virvar af kaotiske veje, retninger og gader. Sådan kan jeg nogen dage have det, når jeg begiver mig gennem København. Alle skal noget og har hver sin destination. I al tumulten kan man let glemme hinanden eller sig selv. Cyklister, Kursister, hjemløse, barnløse, sørgmodige, utålmodige, mennesker i indre by. Passerer dem alle, skærmer mig selv med høretelefoner, skruet op for fuld styrke. Hører ikke babyen der græder, tiggerens tigge eller løberens hastige skridt. I Katrine Marie Guldagers novelle ”København”, kommer de samme hverdagssituationer frem. Dog en del mere formørket, da hun løfter sløret for den mørke, dystre side af københavn. Forvirringens snoede veje, tabte tænder og bump på vejen.

# data[].attributes.subject
Et virvar af kaotiske veje, retninger og gader. Sådan kan jeg nogen dage have det, når jeg begiver mig gennem København. Alle skal noget og har hver sin destination. I al tumulten kan man let glemme hinanden eller sig selv. Cyklister, Kursister, hjemløse, barnløse, sørgmodige, utålmodige, mennesker i indre by. Passerer dem alle, skærmer mig selv med høretelefoner, skruet op for fuld styrke. Hører ikke babyen der græder, tiggerens tigge eller løberens hastige skridt. I Katrine Marie Guldagers novelle ”København”, kommer de samme hverdagssituationer frem. Dog en del mere formørket, da hun løfter sløret for den mørke, dystre side af københavn. Forvirringens snoede veje, tabte tænder og bump på vejen.

# data[].attributes.body
Jeg tilbringe mine hverdage i kaffetårnet. Her ser jeg en masse mennesker komme og gå. I Katrine Marie Guldsager's "Nørreport" ser vi det samme, og hvordan alle liv krydser hinanden.

# data[].attributes.headline
storbyen 

Jeg står på gaden, lige midt i indre kbh. det er myldretid, folk har travlt og vrimler rundt om en, som om man var usynlig. Jeg tænker hvor mange beboer der er på det her arial, uden egentlig at kende en lille brøkdel af dem. Man kan hurtig komme til at føle sig ensom, men alligevel er der også en store muligheder, for at finde mennesker at snakke med. I katrine marie guldagers novellesamling møder man tit det problem. 

# data[].attributes.subject
storbyen 

Jeg står på gaden, lige midt i indre kbh. det er myldretid, folk har travlt og vrimler rundt om en, som om man var usynlig. Jeg tænker hvor mange beboer der er på det her arial, uden egentlig at kende en lille brøkdel af dem. Man kan hurtig komme til at føle sig ensom, men alligevel er der også en store muligheder, for at finde mennesker at snakke med. I katrine marie guldagers novellesamling møder man tit det problem. 

# data[].attributes.body
Kunst og litteratur er en individuel ting. Hvordan man opfatter storbyen er også en individuel ting. Man kan synes byen er travl, hektisk, fyldt med kaos og sure mennesker eller man kan elske den for dens fejl, alle de forskellige typer mennesker man ser og man kan nyde at det er lidt hektisk en gang imellem.

Det ér noget et billede, en video eller en anden form for kunst kan vise, tit for kunstnerens synspunkt. Som der måske er andre der er enige i.

I litteraturen kan man også finde historier der finder sted i storbyen og forfatteren kan beskrive den så man får en følelse lig hovedpersonens. Eksempelvis hvis ordene fart, stress, hektisk, hurtige toge, mange mennesker opstår i en tekst omkring en togstation i storbyen, hvad kan det så få dig til at føle ?

# data[].attributes.body
En beskidt dreng på en kold stentrappe. En dame på vej på café med et rødt uldtørklæde der bliver svunget rundt. Det er kun 2 eksempler på beskrivelser om storbyen fra Kathrine Marie Guldagers novellesamling “København”.

# data[].attributes.body
Nørreport. En station, som hver evig eneste dag spækkes med individer, der er fanget i hverdagens stress og jag. Hvert individ har sin egen fortælling - sin egen historie. Gad vide om én fortælling på denne kolde station påvirker andres? Hver dag suser nye historier forbi os med togenes fart. Lægger vi egentlig mærke til det? Eller har vi for travlt med vores egen? I novellesamlingen, København, formår forfatteren, Katrine Marie Guldager, at give os et indblik i netop dette spørgsmål.

# data[].attributes.body
Jeg har gået op af stentrapperne ved Nørreport flere gange end jeg kan huske, og alligevel bliver jeg overrasket hvis der sker eller står nogen uventet. Novellen Nørreport minder en om at alt kan ske i storbyen.