# data[].attributes.body
Hola em dic Cornelia i sóc una dona culta i de caràcter fort vaig, néixer l'any 189 a.C. i encara segueixo ben viva, a diferència del meu marit que va morir l’any passat, al 153 a.C., després de la mort del meu marit, el rei d’Egipte i jo ens vam fer molt amics i al cap d’un temps em va demanar matrimoni, desgraciadament per a ell, el meu cor seguia pertanyent al meu difunt marit. A part, em vaig dedicar a l’educació dels meus fills. Sóc filla de la família patricia que més va defensar la cultura hel·lenística a Roma durant els seus inicis, els Cornelis Escipions. Fa bastant poc vaig rebre una estatua pública i, que jo sàpiga, he sigut la primera dona en tenir una d’aquestes preciositats exposada a Roma.

# data[].attributes.body
Sóc Hipàcia d’Alexandria vaig néixer a l’any 360 i vaig morir l’any 415. Sóc reconeguda per ser una de les primeres dones en ser conegudes per els meus ensenyaments. Vaig ser una gran filòsofa, astrònoma i matemàtica hel·enística neoplatònica d’Alexandria.

Vaig ser filla i deixeble de l’astrònom Teó.

També vaig ser la primera dona matemàtica de la cual hi ha un raonament conegut segur i detallat. He aportat grans avenços dins del món matemàtic sobre geometría i àlgebra i també dins del món astronòmic.

Em vaig interessar per la mecànica i vaig construir un astrolobi plà, millorant el disseny dels instruments més primitius. Amb ajuda astrolabis Hipàcia va cartografiar diversos cossos celestes i va confeccionar un planisferi. També vaig construir un hidròmetre i un hidroscopi, i vaig inventar la aeròmetre, un tipus de densímetre, per això s’em considera com una pionera en la història de les dones i la tecnologia.

Vaig ensenyar filosofia a una selecta escola a la que hi havia fills d'aristòcrates cristians i pagans que amb el temps acabarien ocupant càrrecs elevats, entre els quals destaquen el bisbe Sinese de Cirene- que va mantenir una important correspondència amb mi -, Hesiqui d’Alexandriai Orestes, prefecte d'Egipte en el moment de la seva mort, però no tenien cabuda persones de classe baixa ni dones.

Vaig morir entre els 45 i 60 anys assassinada i linxada per un grup de cristians.

# data[].attributes.body
Hola, em dic Boudicca, més coneguda com a Boadicea, vaig ser una reina guerrera dels ícens de l'est d'Anglaterra. Em vaig amb el rei Prasutagus, però desafortunadament va morir, i a causa d'això, Cathus Decianos va enviar als seus soldats a enfrontar-se als meus soldats. El resultat va ser desastrós: van cremar les nostres cases, van capturar a una bona part de nosaltres per a vendre'ns com a esclaus, i el que més em danyo, és que van assotar a les meves filles i les van violar per torns. El poble, el meu marit i les meves filles no van ser els únics que van sofrir, jo també, em vaig resistir, però vaig ser despullada i assotada davant del meu benvolgut poble.

Després de tot el succeït, sentia molta impotència, molt de dolor i ràbia damunt que em vaig posar com a objectiu una venjança per tot el que li van fer a les meves filles i al meu poble.

Primer, el meu exèrcit ícen i els nostres aliats es van dirigir a la capital d'aquests, Camulodunum. Vam anar a assaltar la ciutat, massacrant a tots els que ens van fer sofrir. Després del saqueig, vam demolir i cremem tots els edificis fins que tot acabi en un diminut bri de pols. Va haver-hi unes quantes guerres més, gràcies a la meva set de venjança, els romans van perdre 70.000 persones de l'exèrcit, però va haver-hi una guerra, la guerra decisiva, la que vaig perdre 80.000 dels meus companys i em vaig haver de refugiar junt les meves filles al poble ícen. Desgraciadament, no podia més, havia aconseguit molt, la qual cosa estic orgullosa, però noti que ja era hora d'acabar amb tot, i així va ser, juntament amb les meves filles, ens suïcidem mitjançant un verí. Prefereixo morir al costat de les meves estimades filles, abans de morir en guerra.

Gràcies a tot l'esforç meu i del meu exercito, la meva venjança em va convertir en un símbol de l'imperi britànic.

Vaig fer alguna cosa que en aquesta època una dona no podia fer o es veia gairebé impossible, i que jo, Boudicca, hagi estat una de les dones més fortes i guerreres de l'antiguitat, l'ésser una persona a seguir i lluitar per la igualtat de la dona, m'enorgulleix.

# data[].attributes.headline
Aleix Arce.                              Jo sóc Sulpicia vaig ser una poeta que va viure durant el regnat d'August Va ser la filla de Servi Sulpici Rufus; el seu oncle i guàrdia va ser Messal·la Corví, un important mecenes de la literatura.Vaig ser  una de las pocas dones escriptores de l'antigüitat cuya obra ha arribat fins a la nostre epoca.Sulpicia va viure sota el govern d'August a Roma. El seu pare era l'orador Serbi Sulpicio RufoDurant molt de temps molts acadèmics em van considerar Sulpícia una autora aficionada, nomes destacada pel seu gènere. Aquesta visió va ser desafiada per Santirocco en un article publicat el 1979, i posteriorment s'ha investigat més a fons el mèrit literari d'aquesta col·lecció de poemes.Alguns crítics han intentat canviar l'opinió que els poemes atribuïts a mi eren escrits per una dona; Hubbard va suggerir que el contingut dels poemes és massa arriscat per haver estat pensat per una aristòcrata de l'antiga Roma, mentre que Habinek i Holzberg van suggerir que els poemes són massa sofisticats per haver estat escrits per una dona. En una visió general de la crítica de Sulpícia, Alison Keith va descriure la lògica de l'article de Hubbard com "tortuosa" i també posa en relleu els problemes en els intents de Holzberg i Habinek d'esborrar l'autoria femenina. En canvi, Hallett argumenta per augmentar el nombre de poemes atribuïts a mi, i incloure els poemes 8-12 del Corpus Tibullianum, que anteriorment s'havia atribuït a l'amic de Sulpícia ("amicus Sulpiciae"). 

# data[].attributes.subject
Aleix Arce.                              Jo sóc Sulpicia vaig ser una poeta que va viure durant el regnat d'August Va ser la filla de Servi Sulpici Rufus; el seu oncle i guàrdia va ser Messal·la Corví, un important mecenes de la literatura.Vaig ser  una de las pocas dones escriptores de l'antigüitat cuya obra ha arribat fins a la nostre epoca.Sulpicia va viure sota el govern d'August a Roma. El seu pare era l'orador Serbi Sulpicio RufoDurant molt de temps molts acadèmics em van considerar Sulpícia una autora aficionada, nomes destacada pel seu gènere. Aquesta visió va ser desafiada per Santirocco en un article publicat el 1979, i posteriorment s'ha investigat més a fons el mèrit literari d'aquesta col·lecció de poemes.Alguns crítics han intentat canviar l'opinió que els poemes atribuïts a mi eren escrits per una dona; Hubbard va suggerir que el contingut dels poemes és massa arriscat per haver estat pensat per una aristòcrata de l'antiga Roma, mentre que Habinek i Holzberg van suggerir que els poemes són massa sofisticats per haver estat escrits per una dona. En una visió general de la crítica de Sulpícia, Alison Keith va descriure la lògica de l'article de Hubbard com "tortuosa" i també posa en relleu els problemes en els intents de Holzberg i Habinek d'esborrar l'autoria femenina. En canvi, Hallett argumenta per augmentar el nombre de poemes atribuïts a mi, i incloure els poemes 8-12 del Corpus Tibullianum, que anteriorment s'havia atribuït a l'amic de Sulpícia ("amicus Sulpiciae"). 

# data[].attributes.body
Hola em dic Fulvia Bambalia,

Vaig ser la primera dona no mitològica que va sortir en una moneda, vaig neixer  sobre el 77 a. C. a Roma, i vaig ser filla del senador Marco Fulvio Bambalio.

Jo des de petita sabia que no estava destinada a filar ni a teixir, jo volia ser política.

Així va ser com va  arribar el meu primer matrimoni amb Publio Claudio Pulcro, l'era tot un personatge en la seva època, o com es nombraria ell, un líder populista.

L'era vint anys major que jo , no havia estat distingit en la seva carrera militar, però no parava d'embolicar-la, després que fora a una de les festes de Juli Cèsar disfressat de dona, ens van ratllar als dos com desagraïts, com si jo tingués la culpa.
Al final paguem una gran quantitat i ho van deixar passar.

Entre el 57-56 a. C. va néixer Claudia Pulcra, la meva filla, ella va arribar en el millor moment per a nosaltres, quan Claudio es va fer amb el control dels carrers de Roma.

Però va arribar el desastre quan un dia van assassinar al meu marit, Milon, un gàngster va matar a Claudio.

Després de deu mesos de dol em vaig casar amb Cayó Escribonio Curion, un aristrocrata polèmic, bon parlador però amb pocs escrúpols. Aquest matrimoni no va durar molt tampoc, el meu segon marit va morir el 49 en una emboscada

La meva tercer i últim marit va ser Marco Antonio, el gran magister equitum de César i la seva mà dreta. Jo sabia que el solament es va casar amb mi per la meva fortuna, però això no va impedir que ens casaramos.

Després va néixer el meu fill Marco Antonio Antilo, i després Julio Antonio.

No passo gens interessant fins a la mort del gran Cessar, allí vaig poder fer el meu pla de convertir-se en governadora.

La veritat és que gairebé tot el que feia Marco Antonio, li havia dit que ho fes jo, era com el comandant a l'ombra, va haver-hi un moment on l'estava amb Cleopatra, fent coses que no vull saber. Jo estava governant.

Anava tot bé fins que la lie, em vaig aliar amb persones que no devia, i m'ajunti amb gent pitjor encara. Acabi exiliada en Sycion.

# data[].attributes.body
Hola, el meu nom és Hipàcia d'Alexandria, vaig ser una de les primeres científiques de les quals es va tenir coneixement. Es diu que vaig néixer arran el 370, però no és una data clara. No hi ha massa informació de la meva vida, afortunadament actualment s'ha sap molts dels meus descobriments i teories. Vaig destacar dins dels camps de les matemàtiques i de l'astronomia. Una de les meves accions més conegudes va ser la meva defensa a l'heliocentrisme, és a dir vaig defensar la teoria que deia que el sol és el centre i els planetes giren al seu voltant, també vaig millorar el sistema dels astrolabis, els quals eren uns aparells que determinaven la posició de les estrelles sobre la volta celeste. Desgraciadament, quan tenia entre 45-60 anys vaig ser brutalment assassinada per una turba de cristians que volien imposar la seva religió, aquell dia també van incendiar la meva estimada biblioteca d'Alexandria.

# data[].attributes.body
Vaig néixer al 506 a.C.

Vaig ser la filla de l'antic rei d'Esparta Cleòmenes I, no tinc cap germana, i sóc l'esposa de l'actual rei d'Esparta Leònides I.

La majoria de llibres i manuals d'història no parlen de mi. El meu marit va morir en una guerra i vaig quedar viuda, Leònides també era el meu oncle carnal perquè en les dues dinasties espartanes regnats ( Agiadas i Euripontidas ) l'endogàmia era una cosa habitual i molt freqüent.

Quan tenia 9 anys vaig intentar advertir al meu pare amb la dolenta relació que tenia amb Cleómenes. Gràcies a mi el meu pare va rebutjar la petició i vam guanyar la guerra.

Vaig tenir un fill, que es deia Plistarc, el qual em va ajudar a co-governar, però quan va morir el seu pare ja no se'l va considerar prou apte per poder governar, per tant ho va fer el seu cosí, en Pausànies.

Després d'uns anys vaig morir a finals del segle VI a.C.

# data[].attributes.body
El meu nom es Sulpicia i els meus pares són Servi Sulpici Rufus i Valeria. Sóc aficionada a escriure-li poemes d’amor al meu amant, l’aristòcrata Caecilius Cornutus, he escrit 6 en total, li escric amb un pseudònim de Corint. Jo voldria casar-me amb ell però malauradament no puc.

Sóc de les poques dones que escriu poemes, molta gent creu que no els escric jo, sinó algú que ha pagat el meu tiet, molt ric, Mesala. Actualment visc amb ell ja que tant el meu pare com la meva mare van morir, així que des de petita he anat aprenent sobre la poesia gràcies a l’entorn en el que m’he criat, al seu costat, ple de grans poetes com Ovidi, Tibul i Ligdam. A part, ell m’ha donat un gran marge de llibertat que no totes les dones romanes poden gaudir.

Espero que en un futur pogueu trobar tots els meus poemes conservats en algun lloc ja que són molt importants per a mi.

# data[].attributes.body
Sóc Nefertiti i vaig nèixer a Tebes al segle XIV a.C. Em vaig convertir en la reina d'Egipte després de casar-me amb el faraó Amenofis IV. El meu nom significa "Bonica és la bellesa d'Amon", i durant un temps em van anomenar "Neferneferuaton" (Bonica és la bellesa d'Aton). Algunes teories suposen que a la mort del meu espòs vaig assolir el tron amb el nom de Semenkhare, però això no s'ha pogut demostrar.

La meva filla Ankhesenpaaton es va casar amb Tutankhamon (un dels faraons més reconeguts), fill d'Akhenaton probablement amb la seva dona secundària Kiya. La meva mòmia no s'ha trobat. Potser el 9 de juny de 2003 Joann Fletcher, especialista en l'anàlisi capil·lar de la Universitat de York d'Anglaterra anunciarà la troballa de la meva mòmia a la tumba KV35 de la Vall dels Reis,m’havien trobat feia cent anys però no em van arribar a conèixer.

El que és segur és que el meu pare és Ay, que més tard es va convertir en el faraó successor de Tutankamon a causa de la seva prematura mort. Tot i que se sap que el meu pare s'ha casat amb una dona anomenada Tey, es diu que no és la meva mare perquè no té el títol de "Mare Reial de la Gran Dona del Rei", sinó que és similar al "governant" "de la dona principal del faraó. Les proves demostren que és la meva madrastra de totes maneres. Vaig ser aïllada per la meva mare quan tenia pocs anys. Tinc sis filles molt trapelles que són: Meritaton i  Meketaton ( els préssec dit en castellà (Melocotón)), Ankhesenpaaton (ànec dit en castellà (Pato)) , Neferneferuaton i Neferneferure (no em vaig menjar el cap ja que estava ja cansada de tenir filles), Tasherit (la meva filla més jove i em vaig basar en la tassa dels meus matins amb el cafè que vindrà en un futur aquest aliment)i Setepenre (bolet dit en castellà (Seta).

# data[].attributes.body
Hola, em dic Cleòpatra Filopator Nea Thea, però soc més coneguda com a Cleòpatra VII. Vaig néixer el 69 a.C. a Alexandria, en el període hel·lenístic d’Egipte.

Els meus pares són Ptolemeu XII i Cleòpatra V, però no ho sé segur ja que diuen que la meva mare en realitat és una egipcia de classe alta.

Vaig heretar el tron a l’any 51 a.C., quan tenia 18 anys i ja era una dona molt atractiva irresistible a causa d’una intensa educació i de la meva bellesa, junt al meu germà Ptolemeu XIII Filopàtor, que en aquell moment tenia 12 anys i que era el meu marit.

Vaig ser l’última reina d’Egipte de la dinastia dels Ptolemeu, la qual va ser creada per Ptolemeu I Sòter, general d’Alexandre el Gran.

Sé bastants idiomes com el grec, l’egipci, l’hebreu, el sirià, l’arameu i una mica de llatí.

Després d’estar tres anys regnant, el meu germà Ptolemeu em va expulsar de tron i em va obligar a exiliar-me a Síria. Desde allà vaig intentar recuperar el tron, fins i tot vaig reunir un exèrcitr per recuperar-lo, però no vaig aconseguir res fins que va arribar Juli Cèsar a Alexandria l’any 48 a.C. Un any després, al 47 a.C., el meu germà Ptolemeu XIII va morir ofegat quan fugia d’una batalla perduda contra Juli Cèsar i aquest em va proclamar reina absoluta d’Egipte.

La meva primera parella va ser Juli Cèsar, qui va arribar a egipte com a general romà per resoldre coses allà, però quan va tornar a Roma el vaig haver de seguir. Em vaig enamorar de Juli Cèsar i vaig viure com a concubina d’ell, i a Roma vaig tenir al meu primer fill amb ell que es deia Ptolemeu Cesarió.

A l’any 44 a.C. van assassinar a Juli Cèsar un grup de famílies senatorials republicanes que no volien que fos el futur rei. Després de la seva mort, vaig tornar a Roma amb el meu fill.

Shakespeare va escriure com va ser la meva vida amb Marc Antoni, un general i polític romà amic de Juli Cèsar, que el vaig conèixer perquè volia fer una guerra i jo no volia, aleshores va venir a Egipte per demanar-me explicacions i a resultat d’això els dos ens vam enamorar, per tant Marc Antoni es va quedar a Egipte amb mi. Més tard va haver de marxar a Roma i va ser quan vaig donar a llum a dos bessons, Alexandre Heli i Cleòpatra Selene, i poc temps després vaig tenir un altre fill, Ptolemeu Filadelf.

Octavi ens va declarar la guerra i Marc Antoni es va divorciar oficialment d'Octàvia i a  causa d’això es va donar la batalla d’Àccium al 31 a.C.

Van enganyar a Marc Antoni donant-li un fals informe sobre la meva mort i es va suïcidar deixant-se caure sobre la seva propia espasa.

La meva mort va ser bastant impactant. Octavi em va acusar de diversos càrrecs molt greus els quals eren mentida però ho va fer amb la intenció de posar en contra a tota la població romana.

Octavi, amb això, pretenia agafar-me com a presonera i portar-me a Roma per així demostrar la seva superioritat i la seva victòria, però no ho vaig poder permetre perquè no volia de cap manera ser esclava del país en el qual vaig ser sobirana.

Per tant, per no arribar a ser esclava de Octavi em vaig suïcidar. Els hi vaig demanar a les meves criades Ires i Charmion que em portessin una cistella amb fruites i que amaguessin a dins una cobra egípcia anomenada àspid i aquesta em va mossegar, deixant el seu verí dins del meu cos i, com a final, vaig acabar morint l’any 30 a.C. a Alexandria.

Abans de morir li vaig deixar escrita una missiva a Octavi que posava que el meu desig era ser enterrada amb Marc Antoni.

# data[].attributes.body
Sóc Hipàcia d’Alexandria vaig néixer a l’any 360 i vaig morir l’any 415. Sóc reconeguda per ser una de les primeres dones en ser conegudes per els meus ensenyaments. Vaig ser una gran filòsofa, astrònoma i matemàtica hel·enística neoplatònica d’Alexandria.

Vaig ser filla i deixeble de l’astrònom Teó.

També vaig ser la primera dona matemàtica de la cual hi ha un raonament conegut segur i detallat. He aportat grans avenços dins del món matemàtic sobre geometría i àlgebra i també dins del món astronòmic.

Em vaig interessar per la mecànica i vaig construir un astrolobi plà, millorant el disseny dels instruments més primitius. Amb ajuda astrolabis Hipàcia va cartografiar diversos cossos celestes i va confeccionar un planisferi. També vaig construir un hidròmetre i un hidroscopi, i vaig inventar la aeròmetre, un tipus de densímetre, per això s’em considera com una pionera en la història de les dones i la tecnologia.

Vaig ensenyar filosofia a una selecta escola a la que hi havia fills d'aristòcrates cristians i pagans que amb el temps acabarien ocupant càrrecs elevats, entre els quals destaquen el bisbe Sinese de Cirene- que va mantenir una important correspondència amb mi -, Hesiqui d’Alexandriai Orestes, prefecte d'Egipte en el moment de la seva mort, però no tenien cabuda persones de classe baixa ni dones.

Vaig morir entre els 45 i 60 anys assassinada i linxada per un grup de cristians.

# data[].attributes.body
Soc Aspàcia de Milet, historiadora i mestra de retòrica, dona de l'antiga Grècia i amb una gran influència política i cultural. Tot i que les dones no estan gaire valorades jo sóc important a Atenes.

El meu pare era Axíoco i el meu fill Lisicles.

Els grans filòsofs, Plató, Aristòfanes,... han escrit sobre mi i alguns pintors m'han pintat.

Tot i que no tots van parlar bé de mi, com per exemple Aristòfanes en la seva obra “els Acarnesos”.

Defenso els drets de les dones i espero que d'aquí a uns anys pugueu viure igual que els homes.

Gaudeixo molt amb la cultura i les ciències i voldria que hi hagués més gent com jo, interessada a estudiar i adquirir nous coneixements.

Sóc coneguda per ser la dona de Pericles, un militar molt important a Atenes, tot i així no només destaco per això, sóc important pel que he fet i he demostrat, així que quan parleu de mi no només parleu de Pericles.

# data[].attributes.body
Vaig néixer l’any 470 a.C a Milet. Als 20 anys però, vaig traslladar-me a Atenes, lloc on vaig construïr una escola per a dones on ensenyava tot de disciplines que no tenien  a veure amb la llar. Al llarg d’aquesta època vaig conèixer també a Pèricles, el qual s’enamorà de mi. Vaig anar a viure amb ell però mai em vaig poder casar degut a que era una dona estrangera. En aquella casa aprenguí tot de coneixements literaris i filosòfics. Grans filòsofs com Sòcrtes i Fídies escoltaven atentament les meves intervencions.  De fet, vaig der deixebla del científic Anaxàgores, mestra de retòrica de Sòcrates i logògrafa.

Pèricles, el meu amant, em tenia una gran consideració a l’hora de prendre decisions per a governar la ciutat. De fet, vaig ser una dona tant important que homes com Plató o Aristòfanes m’esmentaren en alguns dels seus escrits.

Finalment, quan va morir Pèricles, vaig esdevenir amant de Lisicles d’Atenes en aquella mateixa ciutat, lloc on vaig acabar morint.

# data[].attributes.body
Em dic Julia Domna, segurament ara us estareu plantejant qui sóc i què vaig fer, ja que no sóc molt coneguda. No us preocupeu que a partir d'aquest moment no oblidareu el nom d'una de les emperadrius més poderoses de Roma.

Ja podreu imaginar que sóc bastant antiga, doncs sí, vaig néixer l'any 170 d.C. i vaig ser criada pel meu pare Julius Bassianus.

Quan tenia la vostra edat, tot eren guerres civils, i per aquesta raó i que em vaig casar molt jove amb Luci Septimi Sever (qui seria el futur emperador de Roma després de l'assassinat de Còmode) no vaig poder aprofitar gaire la meva joventut. Anys després vaig tenir dos fills anomenats: Caracal·la i Geta.

Ara que ja sabeu una mica sobre qui sóc i quina va ser la meva vida, us explicaré per què sóc reconeguda. Vaig convèncer al meu marit per anar contra Pescenni Níger i Clodi Albí, on vam acabar triomfant. Una de les accions  que vaig fer, va ser anar a Roma amb la meva germana on vam aconseguir crear  un grup de filòsofs i escriptors.

Però també sóc coneguda per haver estat sempre al costat del meu marit, guanyant-me la confiança del poble i fent que la cort imperial romana fos com les monarquies absolutes orientals.

Sempre vaig intentar que els meus fills tinguessin una bona relació, i pensava que ho havia aconseguit, però quan va morir el seu pare vaig veure que no, ja que es van barallar pel tro i Caracalla va assassinar a Geta. Tot i això, no vaig poder tenir una mala relació, ja que era el meu fill, i el vaig ajudar a governar prenent moltes decisions i administrant correctament el poder.

Després d'una llarga vida, com que ja estava malalta per un càncer, vaig començar a no menjar fins que vaig morir al cap de poc, el 217.

Ara ja sabeu perquè sóc important, i sabeu que les dones també poden arribar a un lloc de poder tant important com els homes. Sé que actualment esteu lluitant perquè encara les dones no han arribat a tenir el mateixos càrrecs que els homes, i us animo a continuar, que ho aconseguirem.

# data[].attributes.body
Jo sóc Cleopatra Filopator Nea Thea, Cleòpatra VII, l’última reina d’Egipte. La dinastia de la qual provinc és la dels Ptolemeu i va ser creada per Ptolemeu I Sòter.

Vaig néixer l’any 69 aC aproximadament. La meva mare és Cleòpatra V Trifena I i el meu pare és Ptolomeu XII Auletes.

Vaig casar-me amb el meu germà, Ptolomeu XIII Filopàtor. Vaig tenir un amant,  Juli Cèsar, un general molt important de Roma. Amb aquest, vaig tenir un fill al qual li vam posar de nom de Ptolemeu Cesarió.

Després de que Juli Cèsar fos assassinat, vaig tornar a Egipte amb el meu fill. Quan va acabar labatalla d'Àccium vaig intentar enviar al meu fill lluny d’Egipte però vaig ser traïda pel meu professor particular.

Després de que Juli Cèsar fos assassinat, em vaig enamorar de Marc Antoni i vam viure un amor molt passional.

Octavi va declarar-me la guerra i va ordenar que em portessin a ell morta. Anys després escriptors molt coneguts com Shakespeare escriuran sobre l’amor que vaig tenir amb Marc Antoni i que perdurarà escrit  per sempre més.