# data[].attributes.body
добрий день, я ваша колишня учениця з мейнскул, а можете ще за 8-мий клас додати, будь ласка?? мені дуууже треба

# data[].attributes.headline
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.subject
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.body
1. Схарактеризуйте хімічну галузь народногосподарського комплексу України.

2. Назвіть продукти хімічної галузі України, що використовують: а) у сільському господарстві; б) у машинобудуванні; в) у текстильній промисловості; г) у побуті.

3. Опишіть сировину, яку добувають в Україні для хімічної галузі. В яких родовищах вона зосереджена? Де вони розташовані?

4. Яку сировину Україна має імпортувати?

5. Перелічіть основні групи продуктів хімічної галузі. На яких підприємствах або в яких регіонах їх виробляють?

6. Які підприємства хімічної галузі розташовані у вашій місцевості? Опишіть продукти, які на них виробляють.

# data[].attributes.headline
Лако-фарбова промисловість

# data[].attributes.subject
Лако-фарбова промисловість

# data[].attributes.body
В Україні розвинена лакофарбова промисловість. Сировиною для неї є природні смоли, рослинні олії, синтетичні матеріали. Асортимент продукції, яку виготовляють, дуже широкий: антикорозійні й декоративні лаки та фарби, розчинники, смоли тощо. Основну частку цієї продукції виготовляють на Донбасі та в Придніпров’ї (Дніпро, Кривий Ріг). Виробництво лаків і фарб є також у Києві, Харкові, Кременчуці, Львові, Бориславовичі, Івано-Франківську, Одесі.
У великих містах, що мають науково-дослідні заклади, розвинена хіміко-фармацевтична промисловість, її центри — Київ, Житомир, Харків, Полтава, Львів, Одеса

# data[].attributes.attachment_caption
природний азбест

# data[].attributes.headline
Гумово-азбестова промисловість в Україні

# data[].attributes.subject
Гумово-азбестова промисловість в Україні

# data[].attributes.body
Полімерні матеріали є основою гумово-азбестової промисловості України. Із нею сполучені інші виробництва, які є найбільшими споживачами синтетичного каучуку, хімічних волокон, сажі. Вона тісно пов’язана з машинобудуванням, зокрема з автомобілебудуванням — головним споживачем шин. Основною сировиною цієї промисловості є каучук, який імпортують із Росії, і технічна сажа, яку виготовляють із природного й супутнього газів у Кременчуці й Стаханові. Більшість підприємств гумово-азбестової промисловості зосереджені в Дніпрі й Білій Церкві, а також у Харкові, Києві, Запоріжжі, Одесі, Бердянську тощо.

# data[].attributes.headline
Виробництво хімічних волокон

# data[].attributes.subject
Виробництво хімічних волокон

# data[].attributes.body
Синтетичні смоли, які виготовляють в Україні, а також імпортовану целюлозу використовують для виробництва хімічних волокон. Це виробництво характеризується значною трудомісткістю й тому зосереджене в районах, добре забезпечених трудовими ресурсами, що, як правило, також є регіонами зосередження текстильної промисловості. Хімічні волокна виготовляють у Києві, Чернігові, Черкасах, Житомирі, Соколі (Львівська обл.). Близько третини хімічних волокон, що виготовляють в Україні, використовують для технічних потреб.

# data[].attributes.headline
Виробництво полімерних матеріалів в Україні

# data[].attributes.subject
Виробництво полімерних матеріалів в Україні

# data[].attributes.body
Провідною галуззю в структурі хімічної промисловості України є виробництво полімерних матеріалів: синтетичних смол, різноманітних пластмас, синтетичного волокна тощо. Таке виробництво неймовірно складне. Воно потребує значних кількостей вуглеводневої сировини, електроенергії, теплоти й води. Синтетичні смоли й пластмаси виготовляють у районах зосередження сировини: в Донбасі (Сєверодонецьк), у Придніпров’ї (Кам’янське, Дніпро, Запоріжжя), Черкасах, Одесі тощо.

# data[].attributes.headline
Виробництво кухонної соди в Україні

# data[].attributes.subject
Виробництво кухонної соди в Україні

# data[].attributes.body
Для виробництва соди використовують кухонну сіль, вапняк і багато палива (на 1 т готової продукції використовують 5 м³ соляного розсолу й 1,5 т вапняку). Содове виробництво сконцентровано в Донбасі (Слов’янськ), де є великі запаси кухонної солі. Значне виробництво соди зосереджено на Кримському содовому заводі в місті Красноперекопську, що працює на солях Сиваських озер. Продукцію содової промисловості (кальцинована й каустична сода, гідрогенкарбонати) широко використовують у скловарній, паперовій, фармацевтичній, харчовій промисловості, а також для побутових потреб населення.

# data[].attributes.headline
Виробництво сульфатної кислоти в Україні

# data[].attributes.subject
Виробництво сульфатної кислоти в Україні

# data[].attributes.body
Важливе місце в хімічному комплексі України посідає виробництво сульфатної кислоти й соди. Сульфатна кислота — це «хліб» хімічної промисловості. Вона є універсальним хімікатом, оскільки використовується для виробництва мінеральних (фосфатних) добрив та інших кислот, у металургійній, нафтопереробній, текстильній та інших галузях промисловості.
Виробництво сульфатної кислоти зосереджено в Сумах, Костянтинівці, Вінниці й Одесі. Крім того, її виготовляють у Кам’янському («ДніпроАзот»), на коксохімічних заводах Донбасу і Придніпров’я.
Сировиною для добування сульфатної кислоти може бути будь-яка речовина, що містить Сульфур: природна сірка, сірчаний колчедан тощо. В Україні є великі запаси сірки у Львівській області, на базі яких створено гірничо-хімічні підприємства в Роздолі та Яворові. У Костянтинівці сульфатну кислоту виготовляють із сірчистих газів — побічного продукту виплавки цинку.

# data[].attributes.headline
Виробництва добрив в Україні

# data[].attributes.subject
Виробництва добрив в Україні

# data[].attributes.body
Однією з провідних підгалузей хімічної промисловості України є добування мінеральних добрив, насамперед азотних (амоніачної селітри, карбаміду, амоній сульфату тощо). Їх добувають синтезом з азоту повітря й водню, що виділяється з відходів коксохімічного й доменного виробництв. Разом із добривами на тих самих заводах виготовляють нітратну кислоту й супутні продукти, які використовують для виробництва пластмас, синтетичних волокон, різноманітних барвників тощо. Основні виробництва розташовані в Донбасі й Придніпров’ї (Кам’янське, Кривій Ріг тощо), а також у Черкасах, Рівному та у припортових районах Одеси. Виробництво калійних добрив розвивається в Прикарпатті й Калуші (Івано-Франківська обл.) та Стебнику (Львівська обл.). Калійні добрива виготовляють також на титаномагнієвому комбінаті в Запоріжжі разом з основним виробництвом.

# data[].attributes.attachment_caption
Сиваські озера

# data[].attributes.headline
Сировинна база хімічної промисловості України

# data[].attributes.subject
Сировинна база хімічної промисловості України

# data[].attributes.body
Україна має потужну сировинну базу для хімічної промисловості, тобто запаси майже всіх видів мінеральної хімічної сировини: вугілля, природного газу, нафти, сірки, карбонатної сировини, кухонної й калійної солей, титанових руд тощо.
З основних видів мінеральної сировини в Україні поки що не виявлено родовища фосфорної сировини (відомі лише незначні родовища фосфоритів і апатиту).
Україна має практично невичерпні запаси кухонної солі (понад 10 млрд тонн), більша частина яких зосереджена в Артемівсько-Слов’янському родовищі на межі Донецької, Луганської та Харківської областей.
Велике значення для хімічної промисловості мають також запаси солей Північного Криму, зокрема Сиваських озер, у складі яких містяться розчини солей Натрію, Магнію, Брому, Йоду, Титану та інших цінних елементів.
У Прикарпатті є родовища калійних солей, з яких добувають безхлорні добрива й магній. Розробляють великі родовища в Івано-Франківській (Калуш) і Львівській (Стебник) областях.
Україна має великі родовища самородної сірки в Прикарпатті: Роздольське, Яворівське, Немирівське (Львівська область), Глумаївське (Івано-Франківська область) тощо.
Родовища фосфоровмісної сировини — апатитові руди — зосереджені в межах Дніпропетровської та Житомирської областей.
На території України розвідано досить великі родовища титанових руд, які використовують для добування чистого металу, а також для виробництва пігментного титан(IV) оксиду. Основні родовища титанових руд є в Житомирській і Дніпропетровській областях.
Карбонатна сировина (крейда, вапняк) наявна в багатьох місцях України (Причорномор’я, Донецько-придніпровська низовина тощо) і повністю забезпечує потреби хімічної промисловості в цій сировині.
Утім, незважаючи на наявність потужної сировинної бази, для хімічної промисловості характерна істотна залежність від імпорту певних видів сировини (природного газу, апатитових концентратів, сірчаного колчедану тощо) і напівфабрикатів (синтетичного каучуку, целюлози тощо).

# data[].attributes.headline
Місце хімічної галузі в промисловості України

# data[].attributes.subject
Місце хімічної галузі в промисловості України

# data[].attributes.body
Хімічний комплекс — один із провідних у структурі сучасної економіки України. Від його розвитку значною мірою залежить науково-технічний прогрес країни. Хімічні виробництва виготовляють продукцію для всіх основних галузей промисловості, транспорту, сільського господарства, оборони, побутового обслуговування й інших сфер діяльності.
Хімічна галузь України нараховує близько 200 підприємств і об’єднань, у яких зайнято понад 350 тис. осіб. Хімічні підприємства виробляють до 20 тис. найменувань продукції на суму 40–45 млрд грн. Сьогодні основу хімічного комплексу становить виробництво мінеральних добрив, на яке припадає понад 60% усієї виробленої в країні хімічної продукції.
До складу хімічного комплексу країни входять ряд спеціалізованих галузей, які використовують різну сировину, виготовляють великий асортимент продукції та поєднані між собою спільною технологією. Зазвичай виділяють основну (неорганічну) хімію, хімію органічного синтезу, гірничо-хімічну, фармацевтичну та мікробіологічну промисловість, побутову хімію.

# data[].attributes.headline
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.subject
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.body
1. Що відрізняє наукову роботу сучасного вченого від роботи вчених XVIII–XIX століття?

2. Як відбувалося становлення хімічної науки в Україні?

3. Наведіть прізвища вчених — творців хімічної науки в Україні.

4. На сторінках цього підручника знайдіть інформацію про вітчизняних і зарубіжних учених. Опишіть їхній внесок у становлення теорій, відкриття законів та наукових досліджень, які ви вивчили протягом 9  класу.

5. В яких регіонах України розвивається сучасна хімія?

6. Над якими питаннями працюють сучасні вчені-хіміки?

# data[].attributes.headline
Хімічна наука в сучасній Україні

# data[].attributes.subject
Хімічна наука в сучасній Україні

# data[].attributes.body
Сьогодні хімія є однією з найважливіших природничих наук. Формально хімічну науку поділяють на університетську та академічну.
Університетська наука — це дослідження, що проводять у вищих навчальних закладах (університетах) силами викладачів, аспірантів та студентів. Здебільшого в університетах проводять фундаментальні дослідження, спрямовані на вирішення головних питань, пов’язаних із формулюванням сучасних теорій і гіпотез. Потужні хімічні школи сьогодні є в університетах Києва, Львова, Харкова, Одеси, Черкас, Чернівців, Дніпра, Ужгорода та інших.
Інший бік науки — академічний, де дослідження проводять в установах Національної академії наук (НАН) України. У структурі НАН України працює багато наукових закладів, серед яких є і спеціалізовані на хімічних дослідженнях: Інститут органічної хімії (Київ), Інститут фізичної хімії імені Л. В. Писаржевського (Київ), Фізико-хімічний інститут імені О. В. Богатського (Одеса), Інститут хімії високомолекулярних сполук (Київ), Інститут загальної та неорганічної хімії імені В. І. Вернадського (Київ), Інститут біохімії імені О. В. Палладіна (Київ), Інститут колоїдної хімії та хімії води імені А. В. Думанського (Київ), Інститут фізико-органічної хімії та вуглехімії імені Л. М. Литвиненка (Київ), Інститут біоорганічної та нафтохімії імені В. П. Кухаря (Київ), Інститут біоколоїдної хімії імені Ф. Д. Овчаренка (Київ), Інститут хімії поверхні імені О. О. Чуйка (Київ) та Інститут монокристалів (Харків). Уже тільки за назвами цих інститутів можна уявити сферу наукових досліджень, що в них проводять.
Академічні інститути є флагманами фундаментальних і прикладних наукових досліджень. У них розробляють нові сучасні матеріали, флуоресцентні сполуки для експрес-аналізів ґрунтів, води та біолого-медичних досліджень, проводять дослідження в галузі супрамолекулярної хімії та нанохімії. Слід відзначити, що дуже важливими є дослідження в прикладній хімії, завдяки яким розробляють нові технології видобутку корисних копалин, переробки нафти, нові методи металургійного виробництва тощо. Заслуговують на увагу й досягнення світового рівня з удосконалення технології створення продуктів швидкого приготування, синтез біоактивних керамічних матеріалів для імплантів та відновлення кісткової тканини.
Нещодавно в Інституті монокристалів (м. Харків) презентували новий матеріал на основі штучного сапфіру, що за своїми характеристиками в три рази перевищує міцність броньованого скла. Також презентували надтонкі пластини з германію для сучасних тепловізійних приладів. Такими матеріалами вже оснащують українську військову техніку.

# data[].attributes.headline
Володимир Вернадський

# data[].attributes.subject
Володимир Вернадський

# data[].attributes.body
Також варто відзначити першого президента Української академії наук, всесвітньо відомого Володимира Івановича Вернадського, який став засновником нового розділу науки біогеохімії та автором учення про біосферу й ноосферу.

# data[].attributes.headline
Вчені Одеського університету

# data[].attributes.subject
Вчені Одеського університету

# data[].attributes.body
Розвитку хімії в Одеському університеті сприяли такі видатні хіміки, як П. Мелікішвілі та М. Зелінський (органічна хімія), Ф. Шведов (колоїдна хімія), О. Саханов (електрохімія), Л. Писаржевський (окисно-відновні реакції) та І. Горбачевський (біохімія) та Т. Ракитська (неорганічна хімія)

# data[].attributes.headline
Вчені у Львівському університеті

# data[].attributes.subject
Вчені у Львівському університеті

# data[].attributes.body
У Львівському університеті від середини XIX століття досліди з аналітичної хімії проводив Л. Пебаль, із загальної та фармацевтичної хімії — Б. Радзішевський, із фізичної хімії — С. Толлочка та А. Дорабяльська,, з органічної хімії — В. Кемула та Е. Ліннеман, з неорганічної хімії та кристалографії — професорка О. Бойдак.

# data[].attributes.headline
Вчені Київського університету

# data[].attributes.subject
Вчені Київського університету

# data[].attributes.body
У заснованому 1833 року Київському університеті хімічні дослідження проводили М. Каяндер (електролітична дисоціація), Я. Михайленко та О. Сперанський (теорія розчинів), професорка О. Бєлобородова (лауреатка Державної премії). Дослідженнями з колоїдної хімії займалися І. Борщов та А. Думанський (останній першим почав читати лекції з цієї дисципліни). Також у Київському університеті сформувалася потужна школа хіміків-органіків завдяки працям П. Алексєєва, М. Бунге і всесвітньо відомого С. Реформатського, який дослідив новий тип реакцій за участі органічних кислот (реакція Реформатського).

# data[].attributes.headline
Становлення хімічної науки в Україні

# data[].attributes.subject
Становлення хімічної науки в Україні

# data[].attributes.body
Використання певних хімічних знань на території України відбувалося ще у сиву давнину і було пов’язане з виплавлянням металів, виготовленням кераміки, пороху тощо.
Але як наука хімія почала розвиватися відносно недавно, від початку XIX століття, із розвитком наукових центрів. Перші наукові дослідження з хімії пов’язані із заснуванням Харківського університету (1804 р.), в якому свої дослідження починав Василь Каразін. У різні роки XIX століття розвиток хімії в Харкові був пов’язаний з М. Бекетовим (термохімія та теорія розчинів), О. Ельтековим (органічна хімія), О. Данилевським (фізіологічна хімія), О. Палладіним (біохімія), М. Шрайбер (аналітична хімія), К. Івановою (неорганічна хімія).

# data[].attributes.headline
Особливості сучасної науки

# data[].attributes.subject
Особливості сучасної науки

# data[].attributes.body
Наш світ дуже швидко змінюється. Якщо порівняти число відкриттів в усіх науках, зроблених у XVIII столітті, з відкриттями за останнє десятиліття тільки в органічній хімії, то перевага буде за нашим часом. Сучасна хімія суттєво відрізняється не тільки від тієї, що була 100 років тому. Навіть 30 років тому вчені працювали зовсім по-іншому. Звісно, що закони природи не змінилися, але суттєво змінилися способи представлення та обробки хімічної інформації.
Завдяки комп’ютеризації науки стало можливим не тільки набирати й поширювати тексти та робити наочні презентації. Сьогодні суттєво полегшився процес розв’язування задач теоретичної хімії, обчислення геометрії складних молекул, моделювання хімічних і фізичних процесів за будь-якої температури й тиску. Звісно, що розрахункові формули були відомі давно. Але ще 30 років тому треба було за декілька місяців займати чергу, щоби скористатися комп’ютером, який тоді міг займати декілька поверхів, а ще й тиждень чекати на результати обчислень. А сьогодні будь-який комп’ютер на столі здатний розв’язувати такі задачі за хвилини.
З одного боку, технічний розвиток значно полегшив доступ до інформації та її обробку. З іншого — величезний обсяг наукової інформації перевищує здатність людини її осягнути, що призводить до звуження наукових інтересів.
Можна виділити такі особливості сучасної хімії:

вузька спеціалізація вчених: знань накопичено стільки, що жоден хімік не може бути спеціалістом у різних розділах хімії, і будь-яке дослідження має виконувати колектив спеціалістів з різних або суміжних галузей;

збільшення теоретичних досліджень: завдяки комп’ютеризації науки часто немає необхідності проводити той чи інший експеримент, щоб зрозуміти, відбудеться він чи ні. Часто достатньо змоделювати процеси на комп’ютері, а потім здійснювати тільки ту реакцію, що реально відбуватиметься;

високі витрати на дослідження: сучасна хімія потребує дуже великих фінансових ресурсів. Якщо 200 років тому для обладнання лабораторії достатньо було закупити реактиви, посуд та обладнати печі для нагрівання, то сьогодні не можна обійтися без сучасних дорогих приладів для вимірювання різноманітних властивостей речовин: спектрів поглинання, ядерного магнітного резонансу, спектрів випромінювання, хроматограми тощо.

# data[].attributes.headline
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.subject
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.body
1. Наведіть відомі вам визначення науки хімії. Що є предметом вивчення хімії?

2. За яким принципом класифікують сучасні науки?

3. Які науки належать до природничих?

4. Які основні завдання хімії?  Назвіть, що є об’єктом вивчення: а) астрономії; б) біології; в) географії; г) фізики. У чому виявляється зв’язок між предметами вивчення цих наук і тим, що вивчає хімія?

5. Що, на вашу думку, вивчають біохімія, космохімія, геохімія, агрохімія, кристалохімія й аналітична хімія?

6. У чому полягає взаємозв’язок хімії з іншими природничими науками?

# data[].attributes.headline
Взаємозв’язок хімії та біології

# data[].attributes.subject
Взаємозв’язок хімії та біології

# data[].attributes.body
Взаємозв’язку хімії з біологією сприяло становлення органічної хімії. Розвиток науки надав можливість детального дослідження будови й складу живої клітини, хімічних процесів у живих організмах, дозволив виявити взаємозв’язок між біологічними функціями організму та хімічними реакціями. Такі специфічні властивості живого, як ріст, розмноження, рухливість, збудливість, здатність реагувати на зміни зовнішнього середовища, пов’язані з певними комплексами хімічних перетворень у клітинах.
Значення хімії в біологічних дослідженнях надзвичайно велике. Саме хімія виявила найважливішу роль хлорофілу як хімічної основи фотосинтезу, гемоглобіну як основи процесу дихання. Було з’ясовано хімічну природу передачі нервового збудження, визначено структуру нуклеїнових кислот тощо. Виявилося, що всі функції та процеси, які відбуваються в живому організмі, можна викласти мовою хімії у вигляді конкретних хімічних реакцій.
На межі біології, хімії та фізики виникли такі науки: біохімія — наука про обмін речовин і хімічні процеси в живих організмах; біоорганічна хімія — наука про будову, функції та способи синтезу сполук, з яких складаються живі організми; фізико-хімічна біологія — наука про функціонування складних систем передачі інформації й регулювання біологічних процесів на молекулярному рівні, а ще біофізика, біофізична хімія й радіаційна біологія.

# data[].attributes.headline
Взаємозв’язок хімії та фізики

# data[].attributes.subject
Взаємозв’язок хімії та фізики

# data[].attributes.body
Особливо інтенсивно розвиваються взаємозв’язки між фізикою й хімією. На різних етапах свого розвитку фізика була для хімії джерелом різних теоретичних концепцій, що значно вплинули на розвиток хімії. Чим складнішими ставали хімічні експерименти, тим більше апаратури й фізичних методів досліджень вони вимагали.
Для вимірювання теплових ефектів реакцій, проведення спектрального й рентгеноструктурного аналізу, вивчення ізотопів і радіоактивних хімічних елементів, кристалічних ґраток речовини, молекулярних структур необхідні найскладніші фізичні прилади — спектрометри, мас-спектрометри, електронні мікроскопи тощо.
Сучасна фізика сприяла вивченню природи хімічного зв’язку, особливостей хімічної будови молекул органічних і неорганічних сполук. На межі фізики й хімії виник такий розділ хімії, як фізична хімія. Предметом її вивчення є будова і властивості молекул хімічних сполук, вплив різних чинників на умови перебігу хімічних реакцій.
Фізична хімія сьогодні є загальнотеоретичним фундаментом усієї хімічної науки. Її теорії мають велике значення для розвитку неорганічної та, особливо, органічної хімії. У першій половині XX століття сформувався новий розділ фізики (квантова механіка, електронна теорія атомів і молекул), що пізніше почали називати хімічною фізикою. Вона вивчає взаємозв’язок і взаємоперетворення хімічної й субатомної форм енергії.

# data[].attributes.headline
Структура хімічної науки

# data[].attributes.subject
Структура хімічної науки

# data[].attributes.body
Сучасну хімію прийнято поділяти принаймні на п’ять розділів: неорганічну, органічну, фізичну, аналітичну й хімію високомолекулярних сполук. Кожний із цих розділів також поділяють на багато окремих дисциплін. Іноді також виділяють окремо загальну хімію, предмет вивчення якої тісно пов’язаний з неорганічною хімією: хімічні елементи, утворені ними найпростіші неорганічні сполуки й загальні фізичні та хімічні закони. Однак чітких меж між окремими розділами не існує. Для сучасної хімії характерна інтеграція з іншими науками, завдяки цьому виникають нові її розділи.

# data[].attributes.attachment_caption
Зіставлення розмірів природних об’єктів і наук, що їх вивчають

# data[].attributes.headline
Місце хімії серед природничих наук

# data[].attributes.subject
Місце хімії серед природничих наук

# data[].attributes.body
Хімія — одна з природничих наук, тобто наук, що вивчають об’єкти та явища природи. Усі природничі науки вивчають природу, але з різних боків. Так, наприклад, одне й те саме тіло може вивчати і хімія, і фізика, і астрономія. Але для хімії насамперед важливий хімічний склад тіла та перетворення, що з ним можуть відбуватися.
Оскільки в хімічних реакціях ядра атомів не змінюються, а відбувається лише перебудова електронної структури атомів та молекул, то для хімії можна запропонувати таке визначення: хімія — наука про перетворення речовин, пов’язаних зі зміною електронного оточення атомних ядер.
Складовими частинами хімічних речовин є хімічні частинки: атоми, молекули та йони. Їхні розміри — близько 10–10–10–6 метра. Об’єкти більших та менших розмірів вивчають інші природничі науки.
Хімія, вивчаючи атоми, молекули, хімічні речовини та їхні взаємодії, має в повному обсязі використовувати закони фізики. У свою чергу, біологія й геологія, вивчаючи свої об’єкти, мають використовувати й хімічні закони. Ще у XVIII столітті зв’язок хімії та фізики помітив і використав у своїй роботі М. В. Ломоносов, який писав: «Хімік без знання фізики подібний до людини, що все шукати має навпомацки. І ці дві науки так пов’язані між собою, що одна без одної досконалими бути не можуть».

# data[].attributes.headline
Класифікація наук

# data[].attributes.subject
Класифікація наук

# data[].attributes.body
Зручно класифікувати науки за тим, у якому «світі», тобто в якій сфері знань «діє» наука. Можна виділити чотири таких «світи»: світ ідей, світ природи, світ культури і світ людський (життєвий, або практичний). За цим критерієм науки класифікують на чотири класи: інтелектуалістика, природознавство, культурологія і праксеологія.
Інтелектуалістика як предмет використовує світ ідей, поняття про числа, фігури, цінності. До таких наук відносять математику, філософію, теологію тощо. Інтелектуальні науки не ставлять перед собою жодної практичної мети. Інтелектуальні науки «не турбує», будуть застосовувати їхні результати чи ні.
Природознавство як клас наук принципово відрізняється від інтелектуалістики. Його предмет — природа, жива та нежива. Природознавство виникає в процесі зіткнення людини з природою. Основа природознавства — досвід, який одержують під час безпосереднього вивчення об’єктів або явищ. Цей досвід неможливо отримати лише міркуваннями.
Культурологія поєднує суспільні й історичні науки. До них відносять соціологію, історію, етнографію тощо.
Праксеологія об’єднує науки, що спрямовані на практичне застосування, їх іще називають прикладними. Прикладні фізика, математика, хімія, психологія та інші використовують здобуті знання там, де це тільки можливо. До праксеології відносять економіку, педагогіку, політологію, юриспруденцію та інші науки, які реалізують загальноприйняті або значимі цінності за допомогою наукових методів. На відміну від природознавства, праксеологія суб’єктивна — застосування природничих знань може бути взаємно протилежним. Наприклад, хімічні знання можуть бути використані для створення сучасних ліків або, навпаки, хімічної зброї.

# data[].attributes.headline
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.subject
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.body
1. Назвіть продукти хімічних виробництв, які використовують у повсякденному житті.

2. Наведіть приклади несприятливого впливу використання хімічних знань, речовин або технологій на навколишнє середовище або людину.

3. Опишіть, яким було б ваше життя, якби в ньому не було продуктів хімічного виробництва.

4. Схарактеризуйте роль хімії у створенні нових матеріалів, у розв’язанні енергетичної й сировинної проблем.

# data[].attributes.headline
Раціональне використання природної сировини

# data[].attributes.subject
Раціональне використання природної сировини

# data[].attributes.body
Природа здається невичерпною коморою, з якої людство бере потрібну сировину. За останні 20 років корисних копалин було добуто більше, ніж за всю історію людства. У світі щорічно вилучають і переробляють близько 100 млрд тонн гірських порід. Багато сировинних джерел уже виснажені, тож гостро постає сировинна проблема. Уже сьогодні багато країн відчувають брак окремих природних ресурсів. В Україні, наприклад, не вистачає нафти й природного газу. Комплексне використання сировини й відходів — основа комбінованих виробництв (різних хімічних, хімічних з металургійними тощо). Необхідно впроваджувати безвідходні технології, тобто такі виробничі процеси, за яких відходи одного виробництва стають сировиною (реагентами) для іншого. Невичерпним джерелом сировини є промислові й побутові відходи. Завдання хіміків полягає в розробці методів ефективного використання таких відходів. Застосування вторинної сировини дає можливість економити природні сировину й енергію, а також знизити собівартість продукту, оскільки витрати ресурсів у 2–3 рази (а по деяких видах до 6 разів) менші, ніж на виробництво з первинної сировини. Наприклад виплавка сталі з металобрухту потребує в 6–7 разів менше енергетичних витрат і у 25 разів дешевша, ніж одержання сталі з руди.

# data[].attributes.headline
Біоматеріали

# data[].attributes.subject
Біоматеріали

# data[].attributes.body
Із розвитком медицини виникла потреба в заміні органів та тканин в організмі людини. Матеріали, які можна використовувати для виготовлення різноманітних імплантів, створюють у хімічних лабораторіях. Металеві протези прості у виготовленні, дуже міцні, хімічно інертні й відносно дешеві. Головним недоліком металів є те, що вони піддаються корозії, через яку знижується механічна міцність, а організм отруюють йони металічних елементів. Досить перспективними для виготовлення імплантів є сплави титану (наприклад, Ti—Al—V) — вони міцні, відносно легкі й стійкі до корозії. Сьогодні все більше використовують керамічні біоімпланти. Кераміка — чудовий біоматеріал: вона міцна, не піддається корозії. Крім того, кераміка не стирається, що важливо для штучних суглобів, а також характеризується біосумісністю.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
З давніх часів ми користуємося "розробками" природи: від звірячої шкури, до нафти. Сьогодні вчені знаходять все більше унікальних натуральних матеріалів, копіювання яких рухає науку і техніку вперед.

Людство по праву пишається своїми науковими досягненнями в області синтетичних матеріалів: нанотехнологічні метаматеріали, передові полімери, композити і т.д. Однак нам все ще є чому повчитися у природи, на щастя, в останні десятиліття з'явилися технології, які вперше дозволяють скопіювати по-справжньому унікальні природні матеріали.

Морські огірки: м'які зовні, тверді всередині

Морські огірки (голотурії) - це безхребетні довжиною від 3 см до 2 м. Зазвичай вони м'які і піддатливі, але у випадку небезпеки стають жорсткими. Ця незвичайна зміна властивостей зацікавила вчених з Case Western Reserve University, які захотіли розробити матеріал з аналогічними властивостями. Мета зрозуміла: подібний матеріал дуже потрібен в медицині, наприклад при імплантації нейроінтерфейсів, електроди повинні бути жорсткими, а вже під час експлуатації в тілі - гнучкими і м'якими.

Однак створити такий матеріал непросто і тут морські огірки - просто подарунок для науки. Та щоби скопіювати правильно потрібно було дізнатися, як морські огірки виконують "чудесну" трансформацію. Виявилося, що в них існує мережа колагенових волокон в м'якій матриці. Коли тварина лякається і виділяє особливі хімічні речовини, волокна формують міцні жорсткі зв'язку.

Вченим вдалося відтворити цей природний "трюк". Для цього вони створили нанокомпозит з крихітних волокон целюлози в гнучкій полімерній матриці. У звичайному стані це жорсткий матеріал, але після додавання води він стає м'яким - те що треба для імплантату.

Підводне скло, яке неможливо розбити

Ще один морський організм, морська губка, має дуже незвичайний скелет, зроблений зі скла. Наприклад морська губка під красивою назвою Корзинка Венери має довжину до 25 см і відрізняється фантастичною красою: витончена ажурна циліндрична конструкція з найтоншого скла. Однак при всій удаваній крихкості, скелет морської губки міцніше багатьох видів цементу і витримує тисячі кілограм тиску води.

Вчені з Гарвардського університету всерйоз зацікавилися морськими губками, які не тільки мають надміцний скляний скелет, а й виробляють деяку кількість світла завдяки біолюмінесцентим бактеріям. Конструкція підводного "світильника" справді незвичайна: скелет являє собою ґраткову циліндричну конструкцію схожу на ту, що використовують інженери для будівництва опор мостів і каркасів хмарочосів. Крім того, скло морської губки шарувате, що не тільки робить його міцнішим, але і дозволяє краще проводити світло.

Завдяки ретельному дослідженню скелета морської губки, вчені з'ясували, що воно складається з спикул - крихітних довгастих кристалів. І ось, в березень 2013 року вчені з Університету Іоганна Гутенберга та Інституту досліджень полімерів Макса Планка нарешті змогли відтворити спикули і повторити скелет морської губки. Штучний аналог зроблений з дешевого мінералу кальциту і володіє унікальними якостями природного оригіналу: надзвичайною міцністю і світлопроводимістю.

Вчені зімітували природний процес росту скелета в лабораторії: зростання кальцітного скелета управлялося натуральним білком сілікатеіном. У результаті за 6 місяців з аморфної сировини вдалося виростити невелику скляну трубку - гнучку, але міцну. Дану технологію можна використовувати в протезуванні та електроніці.

Хітони - мегазуби мрії

Хітони - це морські молюски. У одного з видів хітонів, Chaetopleura apiculata, є абсолютно неймовірний набір зубів, настільки міцних, що з їх допомогою можна перетирати камені в пошуках водоростей. Не треба пояснювати, наскільки корисний такий матеріал: з нього можна робити броню, ріжучі кромки інструментів, медичні емалі, штучні кістки і т.д.

Науковці з Північно-Західного університету вирішили скопіювати унікальні самозаточуючі зуби хітонів і зробити на основі нового матеріалу протез кістки. Дослідники вивчають, як органічні білки можуть направляти і підтримувати зростання неорганічних мінеральних речовин в зубах морських їжаків.

У свою чергу, вчені з Університету Каліфорнії зосередилися на вивченні зубів хітона Cryptochiton stelleri. Цей хітон також має "кам'янодробильний" набір зубів, які складаються з магнетиту. Це одна з міцних біомінеральних речовин, яка до того ж має магнітні властивості. Американським вченим вдалося з'ясувати, як формується цей унікальний матеріал у тілі хітона. Спочатку на хітинових волокнах формуються нанокристали феррігідріта, які перетворюються на магнетит. Потім частинки магнетиту починають рости у напрямку хітинових волокон і формують ряди паралельних високоміцних стрижнів, які надають зубам високу міцність.

Цікаво, що цей процес не вимагає високих температур, тисків і токсичних хімікатів. Якщо вдасться створити ефективну технологію промислового виробництва магнетитних матеріалів, то з'явиться нове покоління бронежилетів, одягу, стійкого до зношення, інструментів, протиметеоритного захисту та електроніки.

Суперклей мідій

Мідії мають унікальну здатність: незважаючи на жорстокі шторми і течії, завдяки суперміцонму природному клею молюски залишаються намертво приклеєними до скель.

Двостулкові молюски виділяють тягучу білкову рідину, яка твердне і перетворюється на міцні нитки з крапелькою водостійкого клею. По всій довжині клейова нитка має білкові вузлики з вкрапленням заліза.

Вчені з Northwestern University вивчили суперклей мідій і з'ясували, що його основний компонент - це особлива амінокислота, 3,4-діоксіфенілаланін. Саме вона дозволяє клейовій суміші швидко висихати і прилипати навіть до самої слизької поверхні.

Тепер вчені намагаються створювати з цієї амінокислоти міцний клей, придатний для ремонту судин, зламаних кісток і герметизації в умовах підвищеної вологості і механічних навантажень. Такий клей також би підійшов тоді, коли ви проводите ремонт квартир. Львів, Київ чи інші міста - географія не важлива.

Штучна павутина

Шовк павука володіє безліччю цінних властивостей: він супереластичний, клейкий, легкий, але досить міцний, щоб на нього можна було підвісити ванну з водою.

Вчені вже багато років намагаються створити штучний шовк. Його вирощували в пробірці, в біотанках з генно-модифікованими бактеріями і навіть козами, однак синтетичний шовк до сьогодні поступається за характеристиками натуральному.

Але нещодавно компанія AMSilk оголосила, що їй вдалося створити штучний шовк, який анітрохи не гірше натурального. Цей матеріал називається Biosteel і виробляється він за допомогою генно-модифікованої бактерії E.coli (кишкової палички). Компанія не розкриває подробиці виробничого процесу - воно й зрозуміло, адже синтетичний шовк стане по-справжньому проривним продуктом.

З синтетичного шовку павука можна виробляти надміцні бронежилети, сонячні вітрила, парашути, медичні матеріали та безліч інших речей, на які без сумніву буде величезний попит.

Собака і реп'яхи

У 1940 році швейцарський інженер Жорж де Містраль взяв свою собаку і відправився на полювання. Після повернення, він виявив, звична річ, що на шерсть собаки поналипало насіння будяків. Вчений вирішив поглянути на них у мікроскоп і виявив крихітні гачки, якими реп'ях чіпляється за шерсть.

Ця картина надихнула інженер на розробку всім відомої застібки липучки, або як її називають на заході - Velcro. Робиться штучний аналог будяків легко: прості липучки виготовляються з нейлону, волокна якого при нагріванні загинаються в гачки. Сьогодні існує безліч типів липучок, включаючи міцні застібки, що витримують навантаження до 5.6 кгс / кв. см.

Липучка або Velcro є яскравим прикладом того, як природа може вирішити наші найскладніші проблеми.

Простий рецепт наукової слави

Як бачимо, часом для того, щоб зробити корисний винахід або розробити новий клас цінних матеріалів необхідно лише придивитися до того, що створила сама "просунута" лабораторія - природа. Мільйони років еволюції створили унікальні матеріали, які можуть пригодитися при створенні високотехнологічних пристроїв і ефективних методик лікування.
Підписуйтеся на нас в Гугл Новини , а також читайте в Телеграм і Фейсбук

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Анатолій Шевченко

# data[].attributes.attachment_link.title
Біоматеріали: що ми скопіювали у природи

# data[].attributes.attachment_link.description
З давніх часів ми користуємося "розробками" природи: від звірячої шкури, до нафти. Сьогодні вчені знаходять все більше унікальних натуральних матеріалів, копіювання яких рухає науку і техніку вперед. Людство по праву пишається своїми науковими досягненнями в області синтетичних матеріалів: нанотехнологічні метаматеріали, передові полімери, композити і т.д.

# data[].attributes.headline
Створення нових матеріалів

# data[].attributes.subject
Створення нових матеріалів

# data[].attributes.body
Створення нових матеріалів — потреба сучасного життя. Матеріали з новими, покращеними властивостями мають замінити застарілі. Нових матеріалів вимагають і високотехнологічні галузі: космічна й атомна техніка, електроніка. Для практичних потреб необхідні такі матеріали, як метали, полімери, кераміка, барвники, волокна. Особливе місце серед нових матеріалів посідають композити. За багатьма властивостями — міцністю, в’язкістю — композити набагато перевищують традиційні матеріали, завдяки чому потреби суспільства в них невпинно зростають. На створення композитів витрачають дедалі більше ресурсів, а головними споживачами композитів сьогодні є автомобільна й космічна галузі.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Довколаботаніка

# data[].attributes.attachment_link.title
КЛІК-ХІМІЯ - ПОТУЖНА ТЕХНОЛОГІЯ ДЛЯ СТВОРЕННЯ МАТЕРІАЛІВ ТА ЛІКІВ. НОБЕЛІВСЬКА ПРЕМІЯ З ХІМІЇ

# data[].attributes.headline
Хімія в повсякденному житті

# data[].attributes.subject
Хімія в повсякденному житті

# data[].attributes.body
Без хімії неможливо уявити сучасний побут людей. І не тільки опосередковано через використання їжі, одягу, взуття, палива, житла, але й безпосередньо через використання скляних, пластмасових, порцелянових і фаянсових виробів, лікарських препаратів, засобів для дезінфекції, косметичних виробів, різних клеїв, лаків, фарб, харчових добавок тощо. Остаточно увійшли в наш побут різні мийні засоби. Але крім мила й шампунів ми використовуємо багато інших засобів, зокрема, для вибілювання. Дія більшості з них ґрунтується на властивостях хлоровмісних сполук, що є сильними окисниками. На деяких засобах зазначають «Не містять Хлору». Такі засоби також містять сильні окисники, наприклад натрій перборат NaBO ₂ · H ₂ O ₂ · 3H ₂ O або натрій перкарбонат Na ₂ CO ₃ · 1,5H ₂ O ₂ ·H ₂ O. Жорстка вода може спричинити пошкодження пральних машин, тому ми використовуємо засоби для її пом’якшення.

# data[].attributes.headline
Значення хімії в сучасному суспільстві

# data[].attributes.subject
Значення хімії в сучасному суспільстві

# data[].attributes.body
Хімічні знання — це потужна сила в руках людства. Знання властивостей хімічних речовин та способів їх добування не тільки дозволяють вивчати й розуміти природу, але й добувати нові, ще не відомі речовини, передбачати існування речовин із необхідними властивостями. Але хімія може бути небезпечною для людини й довкілля. Відомий письменник-фантаст та вчений-хімік Айзек Азімов писав: «Хімія — це смерть, що упакована в банки та коробки». І сказане справедливе не тільки для хімії, але й для електрики, радіоелектроніки, транспорту. Ми не можемо жити без електрики, але оголений дріт смертельно небезпечний, автомобілі допомагають нам пересуватися, але під їхніми колесами часто гинуть люди. Використання людством досягнень сучасної науки й техніки, зокрема й хімії, потребує високої загальної культури й глибоких знань.

# data[].attributes.headline
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.subject
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.body
1. Які органічні сполуки називають природними, а які — синтетичними? Чим вони відрізняються?

2. Чи можуть синтетичні органічні сполуки траплятися в природі?

3. Перелічіть та опишіть застосування природних і синтетичних органічних речовин.

4. Які речовини називають стійкими органічними забруднювачами? У чому полягає проблема їх використання? Запропонуйте способи захисту довкілля від цих речовин.

# data[].attributes.headline
Захист довкілля від стійких органічних забруднювачів

# data[].attributes.subject
Захист довкілля від стійких органічних забруднювачів

# data[].attributes.body
На жаль, розвиток цивілізації супроводжується забрудненням нашої планети.
По-перше, це відходи промислових виробництв, які викидаються в навколишнє середовище. Основними забруднювачами довкілля є лакофарбова, паперова та коксохімічна галузі. Їхні викиди вкрай токсичні, не розкладаються в природі, накопичуються в живих організмах, а у водному середовищі з них можуть утворюватися ще небезпечніші речовини.
По-друге, це синтетичні органічні речовини, що є «чужими» для природи, тобто за жодних обставин вони не змогли б утворитися в живих організмах. Такою речовиною є, наприклад, поліетилен. Він, звичайно, дуже зручний у використанні. Але його перевага — стійкість до багатьох природних чинників — є його недоліком. На смітнику полімерні матеріали не гниють, не розкладаються впродовж 300 і більше років на відміну від паперу, що згниє в ґрунті за 2–3 роки. Для розв’язання цієї проблеми сьогодні розробляють нові матеріали, що зможуть швидко розкладатися у ґрунті — біопластики.
Також велику загрозу становлять пестициди. З одного боку, вони захищають урожай, але з дощем вони потрапляють у ґрунт, потім — у ґрунтові води, річки, моря та океани. Вони можуть отруїти мешканців Світового океану або накопичуватися в організмах риб та інших водяних тварин і разом з їжею потрапити в організм людини, спричиняючи отруєння. Одним з найнебезпечніших пестицидів, що належить до групи стійких органічних забруднювачів (СОЗ), є ДДТ (дихлородифеніл-трихлороетан, побутова назва — дуст). Він дуже ефективний у боротьб з малярійними комарами та шкідниками бавовнику, сої та арахісу. Але він має канцерогенну та мутагенну дію. Для отруєння достатньо 10–20 мг. Через це ДДТ заборонений для використання в багатьох країнах світу, зокрема в Україні.
Для захисту довкілля від СОЗ Організація Об’єднаних Націй ініціювала світову програму з хімічної безпеки, у результаті якої 2001 року в Стокгольмі було підписано Конвенцію по СОЗ. Згідно з нею заборонено виробництво та використання дванадцяти хімічних речовин (так званої «брудної дюжини речовин»). Україна ратифікувала цю Конвенцію 2007 року. Але для збереження навколишнього середовища самих заборон мало. Необхідно модернізувати виробництва, втілювати нові технології очищення відходів або безвідходні технології. Те, якою Земля буде через 50–100 років, залежить від нас!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Про захист довкілля - інформація на Гіді з держпослуг

26 вересня у світі відзначають Всесвітній день здоров'я довкілля. Навіть в умовах повномасштабної війни росії проти України ми мусимо дбати про збереження навколишнього середовища для комфортного життя майбутніх поколінь. Наші ліси, степи, гори і водойми - все це багатство українського народу, а отже, і наша відповідальність за їх збереження.

Для всіх, хто бажає дбати про довкілля, - добірка необхідних держпослуг на Гіді.

Щодо впливу на довкілля та атмосферу:

Щодо викидів забруднювальних речовин:
Міністерство цифрової трансформації України

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
лубенська міська рада

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
городской совет

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
міський голова

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
виконавчий комітет

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
новини міста лубни

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
охорона здоров’я

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
соціальна сфера

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
грицаєнко олександр петрович

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сайт города лубны ke

# data[].attributes.attachment_link.title
Про захист довкілля - інформація на Гіді з держпослуг

# data[].attributes.attachment_link.description
26 вересня у світі відзначають Всесвітній день здоров'я довкілля. Навіть в умовах повномасштабної війни росії проти України ми мусимо дбати про збереження навколишнього середовища для комфортного життя майбутніх поколінь. Наші ліси, степи, гори і водойми - все це багатство українського народу, а отже, і наша відповідальність за їх збереження.

# data[].attributes.headline
Супрамолекулярна хімія

# data[].attributes.subject
Супрамолекулярна хімія

# data[].attributes.body
Останнім десятиліттям бурхливо розвивається «юний» розділ хімії — супрамолекулярна хімія. Науковці й науковиці синтезують речовини, молекули яких здатні виконувати певну механічну роботу. Уже створено прототипи молекул, які працюють як молекулярний мотор, пружина, ліфт тощо.

# data[].attributes.body
Дослідницькою групою під керівництвом Стефані Кволек створене унікальне волокно, що за будовою подібне до павутини,— кевлар. Тканина з нього стійка до зношування та ударів, тому з нього виготовляють армуючі тканини для бронежилетів та бронешлемів, які, зокрема, використовують військовослужбовці Збройних сил України

# data[].attributes.body
Синтетичні органічні сполуки використовують для виготовлення вибухових та піротехнічних матеріалів. На жаль, їх досі використовують для виготовлення зброї, але також застосовуть і в мирних цілях: під час будування тунелів, добування корисних копалин тощо.

# data[].attributes.headline
Синтетичні лаки, емалі, фарби, смоли, клеї, герметики

# data[].attributes.subject
Синтетичні лаки, емалі, фарби, смоли, клеї, герметики

# data[].attributes.body
Неможливо уявити автомобілебудування або будівництво без нових синтетичних матеріалів, які використовують для з’єднання деталей, захисту від корозії, герметизації стиків тощо. Такими є нові синтетичні лаки, емалі, фарби, смоли, клеї, герметики тощо.

# data[].attributes.headline
Синтетичні харчові добавки

# data[].attributes.subject
Синтетичні харчові добавки

# data[].attributes.body
Харчова промисловість використовує багато різноманітних синтетичних харчових добавок. Це різні замінники цукру, антиоксиданти, ароматизатори, харчові барвники, консерванти, емульгатори та стабілізатори, підсилювачі смаку тощо.

# data[].attributes.body
Сьогодні агрономи використовують багато різних пестицидів — засобів хімічного захисту культурних рослин від бур’яну (гербіциди), грибків (фунгіциди) тощо. Ви також користуєтесь інсектицидами, щоб відганяти комарів та кліщів.

# data[].attributes.headline
Синтетичні барвники

# data[].attributes.subject
Синтетичні барвники

# data[].attributes.body
До відкриття М. Зініним дешевого способу добування аніліну натуральні барвники були дуже дорогими. Сьогодні натуральні барвники майже не використовують, їх замінили синтетичні барвники. Вони стійкіші, не вигорають на сонці та, що дуже важливо, їх можна добути будь-якого кольору й відтінку

# data[].attributes.headline
Лікарські речовини

# data[].attributes.subject
Лікарські речовини

# data[].attributes.body
Рослинна сировина вже не забезпечує потреби людства в ліках. Тому багато фармацевтичних компаній синтезують різноманітні лікарські речовини. Хімічні компанії займаються пошуком нових лікарських речовин для лікування захворювань, що сьогодні вважають невиліковними.

# data[].attributes.body
До відкриття пеніциліну 1928 року навіть звичайна застуда могла стати смертельною. Антибіотики зробили переворот у медицині. І хоча Флемінг виділив пеніцилін із натуральної сировини, сьогодні всі антибіотики — це синтетичні сполуки. Їх уже відкрито дуже багато, і вчені працюють над синтезом нових.

# data[].attributes.body
Завдяки різним добавкам із 20–30 органічних полімерів виготовляють тисячі сортів пластмас, що можуть замінити будь-який натуральний матеріал. А деякі пластмаси за властивостями набагато кращі за натуральні матеріали й набагато дешевші.

# data[].attributes.headline
Синтетичний каучук

# data[].attributes.subject
Синтетичний каучук

# data[].attributes.body
Із розвитком промисловості натурального каучуку вже не вистачало, щоб задовольнити всі потреби. Майже 100 років тому відкрили спосіб добування синтетичного каучуку, з якого після певної обробки отримують сотні сортів гуми.

# data[].attributes.headline
Синтетичні мийні засоби

# data[].attributes.subject
Синтетичні мийні засоби

# data[].attributes.body
Здавна для прання використовують мило та пральну соду. Але за ефективністю їх і порівнювати не можна із сучасними синтетичними мийними засобами. Це засоби для прання в різній воді, ручного прання або в автоматичній машині, для миття посуду, скла тощо.

# data[].attributes.headline
Синтетичні волокна

# data[].attributes.subject
Синтетичні волокна

# data[].attributes.body
Поява синтетичних волокон стала справжньою революцією в науці й техніці. Вони значно дешевші за натуральні й дозволяють виготовляти одяг, який із натуральної сировини не виготовиш: негорючі костюми для пожежників, герметичні костюми для космонавтів, міцні канати та багато чого іншого.

# data[].attributes.headline
Харчові домішки - природні органічні речовини

# data[].attributes.subject
Харчові домішки - природні органічні речовини

# data[].attributes.body
З деяких природних об’єктів виділяють органічні сполуки, що потім використовують як харчові домішки. Наприклад, для загущення страв та приготування желе використовують уже відомий вам крохмаль (картопляний чи кукурудзяний), желатин (виділяють із кісток, копит та рогів), агар-агар (виділяють із червоних і бурих агарових водоростей)

# data[].attributes.headline
Ефірні олії - природні органічні речовини

# data[].attributes.subject
Ефірні олії - природні органічні речовини

# data[].attributes.body
Більшість рослин має неповторний запах. Певною обробкою цей запах у рослин «забирають» у вигляді ефірних олій: м’ятної, лавандової, евкаліптової тощо. Ці олії використовують у парфумерії, як лікарські засоби та харчові ароматизатори.

# data[].attributes.headline
Віск - природня органічна речовина

# data[].attributes.subject
Віск - природня органічна речовина

# data[].attributes.body
Природною органічною сполукою є віск. Він може бути рослинним (масло жожоба) і тваринним (бджолиний). Із воску виготовляють свічки, використовують для виготовлення косметичних засобів (мазей, кремів, помад), захисного покриття дерев’яних і мармурових виробів, вибухівки. Воском покривають фрукти й сири для тривалого зберігання.

# data[].attributes.headline
Латекс - природня органічна речовина

# data[].attributes.subject
Латекс - природня органічна речовина

# data[].attributes.body
У Бразилії 1754 року виявили унікальне дерево — гевею. Якщо молочний сік, що витікає з розрізів на її стовбурі, відстояти та підігріти, то отримаємо латекс (або натуральний каучук). Обробкою латексу добувають різні види гуми.

# data[].attributes.headline
Живиця - природня органічна речовина

# data[].attributes.subject
Живиця - природня органічна речовина

# data[].attributes.body
Із розрізів у місцях пошкоджень на стовбурах хвойних дерев часто витікає густа смола, яку називають живиця. Живиця — цінне джерело органічних речовин. З неї добувають скипидар, каніфоль, речовини для виготовлення лікувальних бальзамів тощо.

# data[].attributes.headline
Алкалоїди - природні органічні речовини

# data[].attributes.subject
Алкалоїди - природні органічні речовини

# data[].attributes.body
Існує багато лікарських рослин. Вони містять різні природні органічні сполуки, серед яких вирізняють групу алкалоїдів. Їх використання дуже різноманітне: морфін — знеболювальне, кофеїн та теобромін — психостимулятори, кодеїн — протикашльовий засіб тощо.

# data[].attributes.headline
Вітаміни - природні органічні сполуки

# data[].attributes.subject
Вітаміни - природні органічні сполуки

# data[].attributes.body
Життєво необхідними органічними сполуками для людини є вітаміни. Недарма це слово походить від латинського vita — «життя». Хвоя та чорна смородина містять вітамін C, насіння соняшника — B1 (тіамін хлорид), морква — вітамін A (ретинол) тощо.

# data[].attributes.headline
Природні й синтетичні органічні речовини на службі людства

# data[].attributes.subject
Природні й синтетичні органічні речовини на службі людства

# data[].attributes.body
Усі вивчені органічні сполуки є природними, оскільки вони трапляються в природі. Але це не означає, що їх не можна синтезувати штучно. Останніми десятиліттями більшість цих речовин синтезують на підприємствах хімічної промисловості, оскільки виділити їх із природних об’єктів у необхідній кількості неможливо: у природі просто немає стільки необхідних речовин, скільки їх вимагає сучасне суспільство. Сировиною для синтезу багатьох речовин є переважно нафта й природний газ. Також вам уже відома речовина, що належить до органічних полімерів, — поліетилен. Поліетилен не трапляється в природі. Жодний живий організм не може його синтезувати, тому такі речовини називають синтетичними. Звісно, що це не всі речовини, відомі людству.

# data[].attributes.headline
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.subject
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.body
1. Які сполуки є амінокислотами?

2. Які амінокислоти частіше трапляються в природі?

3. Схарактеризуйте фізичні властивості амінокислот і білків.

4. Опишіть біологічну роль амінокислот і білків.

5. Опишіть рівні структурної організації білків.

6. Завдяки яким зв’язкам реалізуються первинна й вторинна структури білків?

7. Желатин — одна із широковживаних речовин-гелеутворювачів. Якщо до розчину желатину додати свіжий ананас, то гель не утворюється. Але гель досить швидко утворюється в разі додавання до розчину желатину консервованого або підданого попередній тепловій обробці ананаса. Поясніть цей факт.

8. Зважаючи на будову білків, як ви вважаєте, чи залежить будова й «поведінка» молекул білків від рН розчину? Чому?

9. У білку курячого яйця масова частка білків становить 11 %, жирів  — 0,2  %, вуглеводів — 0,7 %, а все інше — вода та неорганічні солі. У  жовтку курячого яйця масова частка білків становить 16 %, жирів  — 27 %, вуглеводів — 3,6 %, інше — вода, холестерол та вітаміни. Середня маса курячого яйця дорівнює 60 г, де маси шкаралупи, білка та жовтка співвідносяться як 12 : 56 : 32. Обчисліть масу білків, жирів та вуглеводів, що вживає людина з одним курячим яйцем.

10. Із числа органічних сполук, що ви вивчили в 9 класі, випишіть ті, молекули яких здатні утворювати водневі зв’язки. Зробіть висновок щодо впливу водневих зв’язків на властивості речовин.

# data[].attributes.headline
Біологічна роль білків

# data[].attributes.subject
Біологічна роль білків

# data[].attributes.headline
Денатурація білків

# data[].attributes.subject
Денатурація білків

# data[].attributes.body
Це руйнування третинної структури білка без руйнування первинної. Вона відбувається під час нагрівання, зміни кислотності середовища, дії випромінювання або розчинів солей важких металічних елементів та органічних розчинників. Прикладами денатурації є згортання яєчних білків під час варіння яєць або ущільнення білків молока під час скисання.
Антисептична дія етилового спирту також ґрунтується на денатурації: під час обробки шкіри або медичних інструментів білки бактерій денатурують, що призводить до їх загибелі та знезараження поверхні.

# data[].attributes.headline
Будова білків

# data[].attributes.subject
Будова білків

# data[].attributes.body
біополімери, які складаються із залишків молекул амінокислот, які сполучені один з одним пептидними зв’язками

зазвичай білки містять 100 і більше залишків молекул амінокислот, що утворюють поліпептидний ланцюг

за складом білки поділяють на протеїни — прості білки (тільки з амінокислот) і протеїди — складні білки (амінокислоти + щось інше)

# data[].attributes.headline
Фізичні властивості амінокислот

# data[].attributes.subject
Фізичні властивості амінокислот

# data[].attributes.body
Амінокислоти — тверді безбарвні кристалічні речовини, добре розчинні у воді й погано — в органічних розчинниках. Розчинність амінокислот пояснюється можливістю утворення водневих зв’язків карбоксильною групою (так само, як і в карбонових кислот) і аміногрупою. Деякі амінокислоти солодкі на смак.

# data[].attributes.headline
Найпростіша амінокислота - аміноетанова (гліцин)

# data[].attributes.subject
Найпростіша амінокислота - аміноетанова (гліцин)

# data[].attributes.body
Амінокислот, як і інших органічних сполук, існує дуже багато. У живих організмах трапляється близько 700 амінокислот, але для синтезу білків рослин і тварин використовується лише 21 амінокислота, причому тільки α-амінокислоти.

# data[].attributes.headline
Амінокислоти — мономери білків

# data[].attributes.subject
Амінокислоти — мономери білків

# data[].attributes.body
Величезне значення для життя на Землі мають органічні кислоти, у молекулах яких окрім карбоксильної групи –COOH є ще одна група — аміногрупа –NH₂. Такі сполуки називають амінокислотами. Усі білки, що містяться у складі живих організмів, складаються із залишків молекул різних амінокислот. У природі переважають амінокислоти, у молекулах яких обидві групи — карбоксильна й аміногрупа — сполучені з одним атомом Карбону. Такі амінокислоти називають α-амінокислотами.

# data[].attributes.headline
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.subject
Завдання для засвоєння матеріалу

# data[].attributes.body
1. Наведіть хімічну формулу крохмалю та целюлози. Чому ці вуглеводи називають полімерами?

2. Чим відрізняється будова молекул крохмалю та целюлози?

3. Схарактеризуйте фізичні властивості крохмалю та целюлози.

4. У який спосіб можна виявити крохмаль у розчині або інших сумішах?

5. Опишіть застосування крохмалю та целюлози. На яких їхніх властивостях воно ґрунтується?

6. Опишіть, які процеси відбуваються під час таких перетворень: целюлоза → вуглекислий газ → глюкоза → крохмаль.

7. Скільки структурних ланок C₆H₁₀O₅ міститься в молекулі целюлози, якщо її відносна молекулярна маса дорівнює 2,1 млн?

8. Обчисліть об’єм целюлози кількістю речовини 1 моль, якщо одна молекула целюлози містить у середньому 10  000 залишків молекул глюкози, а її густина — 1,52 г/см3.

9. Для приготування киселю на 1 л рідини зазвичай додають 2 столові ложки крохмалю. Обчисліть масову частку крохмалю в такому киселі, якщо в одній столовій ложці міститься близько 30 г картопляного крохмалю.

10. Обчисліть об’єм вуглекислого газу, що виділиться під час повного згоряння вати масою 1 кг, якщо вважати, що вона повністю складається з  целюлози. Який об’єм кисню для цього знадобиться (н. у.)?

# data[].attributes.headline
ПРАКТИЧНА РОБОТА № 5

# data[].attributes.subject
ПРАКТИЧНА РОБОТА № 5

# data[].attributes.body
Зробіть узагальнюючий висновок. Для цього використайте відповіді на запитання:
1. Які реакції називають якісними? На яких ознаках ґрунтується виявлення тих чи інших речовин у розчині?
2. За допомогою яких якісних реакцій можна виявити гліцерол, глюкозу, крохмаль?
3. Що є спільного в будові молекул гліцеролу й глюкози?
4. Які висновки щодо якості харчових продуктів можна зробити, ґрунтуючись на результатах дослідів?

# data[].attributes.attachment_link.title
Практична робота  "Виявлення органічних сполук у харчових продуктах"

# data[].attributes.headline
ДОМАШНІЙ ЕКСПЕРИМЕНТ № 3

# data[].attributes.subject
ДОМАШНІЙ ЕКСПЕРИМЕНТ № 3

# data[].attributes.attachment_link.title
Хімія Виявлення крохмалю в продуктах харчування

# data[].attributes.body
Що спостерігаєте? Зробіть висновки щодо ознак якісної реакції на крохмаль.

# data[].attributes.attachment_link.title
Лабораторний дослід № 14. Взаємодія крохмалю з йодом

# data[].attributes.body
1) Як називають розчин крохмалю у воді? До якого типу дисперсних систем він належить?

# data[].attributes.attachment_link.title
Лабораторний дослід № 13. Відношення крохмалю до води (розчинність, утворення клейстеру)

# data[].attributes.attachment_caption
Використання целюлози

# data[].attributes.headline
Застосування целюлози

# data[].attributes.subject
Застосування целюлози

# data[].attributes.body
Хоча крохмаль і целюлоза мають однаковий хімічний склад, завдяки різній будові молекул вони виконують різні функції в організмі: крохмаль — поживна речовина, а целюлоза — міцний будівельний матеріал.
Основна галузь, де використовують целюлозу,— паперова. Папір, на якому надрукований цей текст, складається переважно із целюлози, яку виділяють з деревини. Целюлозу використовують також у виробництві штучних волокон і вибухових речовин. З майже чистої целюлози виготовляють дуже міцну плівку — целофан. Обробкою целюлози оцтовою кислотою добувають ацетилцелюлозу, з якої виготовляють ацетатне волокно (штучний шовк), кіно- і фотоплівку та інші цінні матеріали.

# data[].attributes.headline
Горіння деревини (целюлози)

# data[].attributes.subject
Горіння деревини (целюлози)

# data[].attributes.body
Целюлоза — основна речовина рослинних клітин: деревина складається з неї на 50 %, а бавовна і льон — це майже чиста целюлоза.

# data[].attributes.headline
Целюлоза (клітковина)

# data[].attributes.subject
Целюлоза (клітковина)

# data[].attributes.body
біла волокниста речовина, нерозчинна у воді й інших розчинниках (на відміну від крохмалю)

хімічна формула така сама, як і в крохмалю

на відміну від крохмалю, молекули целюлози не бувають розгалуженими й містять десятки тисяч залишків молекули глюкози (молекулярна маса целюлози сягає декількох мільйонів)

окремі макромолекули целюлози розташовуються впорядковано й щільно одна до одної, утворюючи міцні волокна, що не характерно для крохмалю

целюлоза взаємодіє з водою, піддаючись гідролізу за значно жорсткіших умов порівняно з крохмалем — за тривалого кип’ятіння з кислотою

# data[].attributes.attachment_caption
Крохмаль утворюється в рослинах із глюкози й накопичується в коренях, бульбах і насінні

# data[].attributes.headline
Крохмаль в їжі

# data[].attributes.subject
Крохмаль в їжі

# data[].attributes.body
Крохмаль є основним вуглеводом нашої їжі. Багато крохмалю міститься в пшениці та інших зернових культурах і борошні, що з них виготовляють.
Безпосередньо організмом він не засвоюється. Під дією ферментів відбувається гідроліз крохмалю, який починається вже під час пережовування їжі в роті, триває в шлунку й закінчується в кишківнику. Глюкоза, що утворюється в результаті гідролізу, усмоктується в кров і надходить у печінку, а звідти — в усі тканини організму. Надлишок глюкози відкладається в печінці у вигляді полісахариду глікогену, що знову гідролізується до глюкози в міру витрати її в клітинах організму. Великі обсяги крохмалю витрачають на виробництво етилового спирту. У цьому процесі крохмаль спочатку піддають гідролізу під дією ферментів солоду, а продукт гідролізу після бродіння за наявності дріжджів перетворюється на спирт.

# data[].attributes.headline
Якісна реакція на крохмаль

# data[].attributes.subject
Якісна реакція на крохмаль

# data[].attributes.body
Наявність крохмалю визначають за допомогою розчину йоду: йод утворює з крохмалем сполуку темно-синього кольору. Використовуючи цю якісну реакцію, можна виявити крохмаль у багатьох харчових продуктах: картоплі, хлібі, кукурудзі тощо.

# data[].attributes.headline
Гідроліз крохмалю

# data[].attributes.subject
Гідроліз крохмалю

# data[].attributes.body
Під час тривалого нагрівання в кислому середовищі або за наявності ферментів крохмаль гідролізується, і зв’язки між залишками молекул глюкози розриваються. Продуктом повного гідролізу крохмалю є глюкоза.
Цю реакцію використовують у промисловості для виготовлення патоки та добування харчового етилового спирту

# data[].attributes.attachment_caption
а - амілоза, б - амілопектин

# data[].attributes.body
формула [C₆H₁₀O₅]n

аморфний порошок з характерним хрускотом

за звичайних умов у воді не розчиняється

температури плавлення й кипіння крохмаль не має, оскільки під час нагрівання розкладається

крохмаль складається з молекул двох типів: амілоза 20% і амілопектин 80%

амілоза - лінійна молекула, краще розчиняються у воді, 1 молекула амілози містить ~ 1000 молекул глюкози

1 молекула амілопектину містить ~ 10 000 молекул глюкози, не розчиняється, а тільки набухає

# data[].attributes.headline
ЗНО Швидкість хімічних реакцій. Хімічна рівновага

# data[].attributes.subject
ЗНО Швидкість хімічних реакцій. Хімічна рівновага

# data[].attributes.body
1-28

# data[].attributes.headline
Електрохімічні реакції

# data[].attributes.subject
Електрохімічні реакції

# data[].attributes.body
1-6

# data[].attributes.headline
ЗНО Окисно-відновні реакції

# data[].attributes.subject
ЗНО Окисно-відновні реакції

# data[].attributes.body
2, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28-135

# data[].attributes.headline
ЗНО Тепловий ефект хімічної реакції. Екзо- й ендотермічні реакції

# data[].attributes.subject
ЗНО Тепловий ефект хімічної реакції. Екзо- й ендотермічні реакції

# data[].attributes.body
15, 16

# data[].attributes.headline
ЗНО Тепловий ефект хімічної реакції. Екзо- й ендотермічні реакції

# data[].attributes.subject
ЗНО Тепловий ефект хімічної реакції. Екзо- й ендотермічні реакції

# data[].attributes.body
13

# data[].attributes.headline
ЗНО Тепловий ефект хімічної реакції. Екзо- й ендотермічні реакції

# data[].attributes.subject
ЗНО Тепловий ефект хімічної реакції. Екзо- й ендотермічні реакції

# data[].attributes.body
1, 5, 8, 9, 11, 14,

# data[].attributes.headline
ЗНО Класифікація хімічних реакцій за кількістю і складом реагентів і продуктів

# data[].attributes.subject
ЗНО Класифікація хімічних реакцій за кількістю і складом реагентів і продуктів

# data[].attributes.body
1, 2, 3, 4, 5, 6, 9, 10, 11, 13, 14, 15, 16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 33

# data[].attributes.headline
Гідроліз солей

# data[].attributes.subject
Гідроліз солей

# data[].attributes.attachment_link.title
Гідроліз солей

# data[].attributes.headline
ЗНО Якісні реакції на катіони й аніони

# data[].attributes.subject
ЗНО Якісні реакції на катіони й аніони

# data[].attributes.body
2, 3, 6, 8, 9, 10, 11, 12, 14, 16, 19, 20, 22, 23, 25, 26, 27, 29, 31, 33, 34, 35, 36, 37, 40, 41, 46, 47, 56, 58, 59, 60, 63, 64, 67

# data[].attributes.headline
ЗНО Якісні реакції на катіони й аніони

# data[].attributes.subject
ЗНО Якісні реакції на катіони й аніони

# data[].attributes.body
1, 4, 5, 7, 13, 15, 17, 18, 21, 24, 28, 30, 32, 38, 39, 42, 43, 44, 45, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55, 57, 61, 62, 65, 66, 68

# data[].attributes.headline
ЗНО Йонні рівняння

# data[].attributes.subject
ЗНО Йонні рівняння

# data[].attributes.body
1-17

# data[].attributes.headline
ЗНО Реакції йонного обміну

# data[].attributes.subject
ЗНО Реакції йонного обміну

# data[].attributes.body
2, 7, 9, 16, 30, 39, 47, 53, 60, 66, 67, 69, 70, 73, 74

# data[].attributes.headline
ЗНО Реакції йонного обміну

# data[].attributes.subject
ЗНО Реакції йонного обміну

# data[].attributes.body
1, 3-6, 8, 10, 11, 12, 13, 14, 15, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 31, 32, 33, 34, 35, 36, 37, 38, 40, 41, 42, 43, 44, 45, 46, 48, 49, 50, 51, 52, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 61, 62, 63, 64, 65, 68, 71, 72, 75, 76, 77, 78, 79, 80

# data[].attributes.headline
ЗНО Електролітична дисоціація

# data[].attributes.subject
ЗНО Електролітична дисоціація

# data[].attributes.body
15

# data[].attributes.headline
ЗНО Електролітична дисоціація

# data[].attributes.subject
ЗНО Електролітична дисоціація

# data[].attributes.body
12, 21, 29, 30, 36

# data[].attributes.headline
ЗНО Електролітична дисоціація

# data[].attributes.subject
ЗНО Електролітична дисоціація

# data[].attributes.body
1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 11, 13, 14, 16, 17, 18, 19, 20, 22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 31, 32, 33, 34, 35, 37

# data[].attributes.headline
ЗНО Розчинення. Розчинність

# data[].attributes.subject
ЗНО Розчинення. Розчинність

# data[].attributes.body
8

# data[].attributes.headline
ЗНО Розчинення. Розчинність

# data[].attributes.subject
ЗНО Розчинення. Розчинність

# data[].attributes.body
1, 5, 7, 11, 12, 14, 17, 18, 20

# data[].attributes.headline
ЗНО Суміші речовин. Види сумішей

# data[].attributes.subject
ЗНО Суміші речовин. Види сумішей

# data[].attributes.body
1, 5, 6

# data[].attributes.headline
ЗНО Хімічний зв’язок. Кристалічні ґратки

# data[].attributes.subject
ЗНО Хімічний зв’язок. Кристалічні ґратки

# data[].attributes.body
53

# data[].attributes.headline
ЗНО Основні хімічні поняття. Речовина

# data[].attributes.subject
ЗНО Основні хімічні поняття. Речовина

# data[].attributes.body
32

# data[].attributes.headline
ЗНО Основні хімічні поняття. Речовина

# data[].attributes.subject
ЗНО Основні хімічні поняття. Речовина

# data[].attributes.body
22

# data[].attributes.headline
ЗНО Основні хімічні поняття. Речовина

# data[].attributes.subject
ЗНО Основні хімічні поняття. Речовина

# data[].attributes.body
7, 10

# data[].attributes.headline
ЗНО Основні хімічні поняття. Речовина

# data[].attributes.subject
ЗНО Основні хімічні поняття. Речовина

# data[].attributes.body
4

# data[].attributes.headline
ЗНО Групи й підгрупи хімічних елементів

# data[].attributes.subject
ЗНО Групи й підгрупи хімічних елементів

# data[].attributes.body
26