# data[].attributes.headline
Escola nova 21: aliança per la innovació educativa

# data[].attributes.subject
Escola nova 21: aliança per la innovació educativa

# data[].attributes.body
En resposta a aquesta necessitat d’innovació educativa neix Escola nova 21, una aliança d’escoles que aposten pel canvi educatiu. Escola nova 21 va ser promoguda fa tres anys pel Centre Unesco de Catalunya, la Fundació Jaume Bofill, la Diputació de Barcelona, la Universitat Oberta de Catalunya i EduCaixa, de l’obra social “La Caixa”. Tal com s’expressa a la seva pàgina web, “Escola Nova 21 vol catalitzar la voluntat de canvi educatiu ja existent en una acció de tres anys, que generi una mobilització sense marxa enrere per a l’actualització del conjunt del sistema educatiu català”. Les accions d’Escola nova 21 han arribat, en els tres anys del programa, a gairebé 500 centres educatius de Catalunya. Si es té en compte aquest creixement exponencial en només tres anys, es constata la inquietud de la comunitat educativa per cercar nous models educatius que s’adaptin més a la societat actual. Tot apunta que Escola nova 21 serà un dels protagonistes en la construcció d’una nova xarxa educativa basada en un únic propòsit: el desenvolupament de competències per la vida per poder donar resposta als reptes individuals i col.lectius. Tan fàcil i tan difícil.

# data[].attributes.headline
L’organització del model educatiu català

# data[].attributes.subject
L’organització del model educatiu català

# data[].attributes.body
El model educatiu català, regit per la Llei 12/2009, del 10 de juliol, d’Educació de Catalunya, estableix com a etapes d’escolarització obligatòria l’educació primària, dels 6 als 12 anys i l’educació secundària, dels 12 als 16 .  El segon cicle d’educació infantil, de 3 a 5 anys, encara no és una etapa obligatòria, tot i que els infants comencen la seva escolarització, majoritàriament, a P3, el primer curs d’aquest cicle. A partir dels 16 anys, i havent obtingut el títol de Graduat Escolar de Secundària, es poden cursar estudis postobligatoris preuniversitaris, entre els quals hi ha el batxillerat i els cicles formatius de grau mitjà i superior.  Fins no fa gaire, tant a primària com a secundària, els alumnes s’agrupaven ordenats per edats i per cursos, de manera progressiva. A cada edat li corresponia un curs. Els de 6 anys a primer de primària, els de 7 a segon, els de 8 a tercer i així progressivament fins a 4t d’ESO, l’any que l’alumne compleix 16 anys.  En el model educatiu català les aules han estat compartiments força estancs on no hi ha tingut cabuda, per regla general, alumnes d’edats diferents a les que toquen. Una cosa similar ha passat amb el currículum: està establert per llei el que cal aprendre a cada curs. Els objectius a assolir són comuns, tret de casos puntuals d’alumnes amb necessitats especials que treballen amb currículums adaptats. La manera d’assolir aquests continguts també és força unidireccional. El mestre tutela els aprenentatges i l’alumne només n’és un receptor passiu. El sistema no para atenció en els talents de cada alumne, ni en les individualitats, ni potencia els ensenyaments artístics, ni formes d’aprendre en què l’alumne hi tingui un paper molt més actiu,  per exemple.

# data[].attributes.body
Un altre punt clau en la innovació educativa és l’estabilitat del sistema educatiu. Com afirma Albert Sangrà, professor de la UOC i director de la Càtedra Unesco, “l’estabilitat del sistema és el que els ha permès recollir bons resultats al cap dels anys”. A Finlàndia no hi ha hagut canvis substancials en els sistema des del 1978. En canvi a Espanya ja es va per la setena reforma educativa des del 1970. Sembla que mentre l’educació sigui una moneda de canvi a nivell polític, l’evolució en aquest sentit no serà mai l’esperada ni tampoc els resultats, tal com mostra el temut informe Pisa de 2015, que situa Finlàndia en els primers llocs del rànquing i perpetua l’estat espanyol en una discreta posició intermitja.

Una altra de les objeccions del professor Sangrà al sistema educatiu actual és que “hi ha massa obsessió per quantificar l’aprenentatge dels alumnes i no tanta per saber si realment aprenen, si hi ha hagut una evolució”. La seva aposta en aquest sentit també passa pel treball per mitjà de projectes que relacionin diferents continguts i matèries.

# data[].attributes.body
Això és el que es coneix com treball per projectes. La Fundació Jaume Bofill és un organisme que treballa activament per transformar el model educatiu català. Els seus objectius són impulsar iniciatives, recerca i debats per transformar l’educació a Catalunya. Camp Base és un dels seminaris que organitza per visibilitzar i compartir experiències educatives innovadores. Toni Otero, mestre i cap d’estudis de l’escola l’Arenal de Llevant de Barcelona, i participant del Camp Base 2016, afirma que l’eix central del treball per projectes és que l’alumne sigui el centre del seu propi procés d’aprenentatge. Proposa aprenentatges globals i no per matèries perquè en el món real els temes es barregen. El treball per projectes “democratitza” els aprenentatges i canvia els rols de mestres i alumnes en el procés. És tota una revolució educativa, que el valorat i imitat sistema educatiu finlandès ja fa temps que promou.

# data[].attributes.attachment_link.title
Els projectes: l’alumne centre de l’aprenentatge a primària-Experiència de personalització educativa

# data[].attributes.attachment_link.description
Vídeo resum de la intervenció de Toni Otero (http://educaciodema.cat/qui-es-qui/innovador/toni-otero-angulo), mestre i cap d'estudis de l'Escola l'Arenal de Llevant de Barcelona, presentant l'experiència educativa "Els projectes - L'alumne centre de l'aprenentatge a primària" al #CampBase sobre com "Personalitzar l'aprenentatge: pràctiques centrades en l'alumne" del projecte Educació Demà #eduDemà de la @FundacioBofill, celebrat el 15 de març de 2016 a l'Auditori del MACBA: http://www.fbofill.cat/agenda/lalumne-al-centre-implicacions-practiques-pels-centres-educatius-de-la-la-z La personalització de l'aprenentatge és un dels focus temàtics que es tracten als seminaris #CampBase i als tallers participatius #Edulab del projecte Educació Demà.

# data[].attributes.body
Ara bé, d’un temps ençà s’estan gestant canvis importants en aquest sentit. Es parla del treball per projectes, s’obvien els llibres de text, i es planteja un aprenentatge molt més global i molt més lliure a través del joc i de l’experimentació. Són cada cop més les escoles que opten per un nou model que aposta per maneres de treballar diferents a les tradicionals, molt més innovadores, perquè els alumnes assoleixin els continguts. Es tracta de noves formes d’ensenyar que deriven en noves formes d’aprendre,  a partir de la recerca i els descobriments dels infants i on els mestres només orienten.

# data[].attributes.attachment_link.title
Guix - Treballar per projectes a les escoles

# data[].attributes.headline
LA INNOVACIÓ EDUCATIVA. A LA RECERCA DE NOVES FORMES D’ENSENYAR I D’APRENDRE

# data[].attributes.subject
LA INNOVACIÓ EDUCATIVA. A LA RECERCA DE NOVES FORMES D’ENSENYAR I D’APRENDRE