# data[].attributes.attachment_caption
Борис Малагурски

# data[].attributes.headline
"Српски Мајкл Мур" Борис Малагурски (Маша Ђорђевић 4/6, 22.12.-23.12.2022.)

# data[].attributes.subject
"Српски Мајкл Мур" Борис Малагурски (Маша Ђорђевић 4/6, 22.12.-23.12.2022.)

# data[].attributes.body
Борис Малагурски је српско-канадски филмски режисер, продуцент, сценариста, телевизијски
водитељ и пре свега активиста.
Године 2010. приказао је филм "Тежина ланаца", по коме ће и постати најпознатији, у којем је била
реч о распаду Југославије. Он у свом филму говори о томе како је распад Југославије био производ
једне организоване и координисане акције од стране ЦИА-је, тј. Америке и остатка Запада, а не
продукт неслагања народа и различитих етничких група унутар тих држава. У филму су, између
осталог, наведени и остали фактори који су довели до неизбежног распада, мада ипак се акценат
ставља на ту страну интервенцију. Поред тога, пошто су Западни медији упорно тврдили како је
спор на Балкану између различитих етничких и религијских група људи био ''дубоко укорењен'' и
''језиво присутан'' током конфликта код већине, ако не и свих непосредних и посредних учесника
рата, Малагурски је ипак и приказао другу страну приче, где су биле заступљене скоро
нераскидиве међусобне везе између различитих етничких и религијских група људи. Он је поред
свега другог и са тиме успео да докаже да цела та прича о застрашујућој мржњи према туђем и
екстремна ултранационалност није била заступљена баш свугде, као што је остатак света говорио,
и као што се наметало Балканским народима, а највише Србима. Потом што је речено све што је
требало да се каже о конфликту, филм се дотиче и протеста који су успели да свргну Слободана
Милошевића са власти, што је народу дало привидну ''промену'' која се чинила као да ће решити
све актуелне проблеме. На самом крају филма, говори се и по нешто о новим владам које су дошле
на власт након Слобе. У том филму интервјуисао је Бранислава Лечића, Верана Матића, Џона
Перкинса, Радета Алексића, Весну Левар и многе друге.
Затим 2014. премијерно приказује филм "Тежина ланаца 2". У овом делу говори о ситуацији након
распада Југославије и о последицама неолибералних реформи на политику, економију, војску,
културу, образовање и медије на том простору. Нова власт, обећавајући ''мир и напредак'' под новим
државним уређењем нису имали са чиме више да се хвале, док је за то време стање постајало све
горе и горе. Убрзо је постало очигледно народу да капитализам као систем доноси бенефите само
појединцима који су на врху хијерархије, на рачун обичних људи. Не запосленост је расла, домаћа
производња је скоро па и престала да постоји, уместо тога, су се увозили само страни производи
што је још више погоршавало већ лошу ситуацију. Поред стања на Балкану, у филму се говори и о
томе како је Америка, поред Југославије, постизала да интегрише своју ''демократију'' и у многим
другим државама. Такође у овом филму су интервјуисани Оливер Стоун, Млађан Динкић, Вук
Јеремић, Иво Јосиповић, Мирослав Лазански, Мишел Паренти и други.
Напокон 2019. године, Малагурски избацује филм "Тежина ланаца 3" у ком се тема заснива на
глобалном загађењу. На почетку филма , као и по обичају, критикује Америчку владу због њеног
знатног загађења природе и друштва, уз помоћ тестирања нуклеарног оружија која су била
детонирана у насељеним местима, као и океанима, у процесу контаминирајући бројне екосистеме
и многе несрећне локалце. Критикује НАТО агресију која се одиграла над Југославијом 1999.
године, говорећи како су НАТО и САД противзаконито бомбардовали војне и цивилне циљеве са
осиромашеним уранијумом. Запад и САД су тврдили да нису могли да пронађу никакву повезаност
између повећаног броја смртности од карцинома у регији и између осиромашеног уранијума, иако
је утврђено да је одређен број италијанских КФОР војника преминуо управо због тог
осиромашеног уранијума. Борис посвећује пажњу и конвенционалном загађењу попут бацање
смећа, мада по њему много већи проблем јесте што владе региона, као и Српска влада, упорно
дозвољавају страним компанијама, које су итекако познате по својој еколошкој штетности, да
долазе у државе и уништавају природу ради профита.
У скорије време, Бориса је бошњачки народ покушао да одстрани из јавних медија поводом
огорчења јавности ради одређених ставова и дела због којих му је било судиђено о његовом новом
филму под именом ''Република Српска'' због специфичних наслова, иако ни ти који су критиковали
нису видели у ствари о чему говори филм. Швајцарска локална управа је из тих тазлога забранила
приказивање филма због безбедносних разлога, а на неким местима где су наши људи имали
удружења и културно уметничка дешавања, је прећено њиховим избацивањем из сала уколико
прикажу филм. Говорили су да представља погрешну страну, да је филм расистичкиог порекла, да

негира геноцид, велича ратне злочине и позива на мржњу и насиље, ипак филм као и свако друго
уметничко дело увек нађе свој пут до праве публике.
Ово су само једни од многих Борисових дела са којима је много тога допринео својим земљацима и
успео је да прикаже како неке ствари заиста функционишу и због чега је то тако. Иако му је безброј
пута прећено са терористичким нападима, нападима на живот, иако је свестан да свакога дана живи
у ризику да изгуби свој посао и углед он је ипак одлучио да уради ону ствар коју многи не желе,
због страха, и да се бори против капитализма и неправде ради истинског мира и демократије.

# data[].attributes.headline
Човек који се цео живот борио за оно у шта је веровао (Вук Драшковић)-22.12.2022. Теодора Ђукић 4-6

# data[].attributes.subject
Човек који се цео живот борио за оно у шта је веровао (Вук Драшковић)-22.12.2022. Теодора Ђукић 4-6

# data[].attributes.body
Вук Драшковић (29. новембар 1946.) српски је правник, новинар,књижевник, политичар и председник СПО. Српски покрет обнове (скраћено СПО) је политичка странка у Србији која је основана 1990. године у Београду. Српски покрет обнове се залаже за националну обнову, исправљање неправди и повратак Србије њеним преткомунистичким коренима по питањима унутрашње и спољне политике, одакле и потиче назив странке. Под исправљањем неправди из времена тоталитарног комунистичког режима СПО подразумева и откривање масовних гробница и судску рехабилитацију невино страдалих идеолошких непријатеља нове власти и, пре свега, отварање тајних досијеа комунистичких и посткомунистичких служби безбедности. Треба напоменути да је Вук Драшковић био међу првим српским политичарима и писцима који су почетком 90-их година 20. века отворено иступали против ратне политике званичног Београда и још током трајања рата у бившој Југославији отворено жигосали српске злочине над бошњачким, хрватским и албанским цивилним становништвом, пре свега гранатирање Вуковара и Дубровника, опсаду Сарајева и масакр у Сребреници, за који Драшковић отворено признаје да је био геноцид.

Први пут је хапшен после деветомартовских демонстрација 1991. године, када је провео три дана у затвору.Други пут је ухапшен са супругом Даницом, јуна 1993. године, када су осуђени на два месеца затвора и када су преживели најсуровију полицијску тортуру. Вук је тада штрајковао глађу и на себе скренуо пажњу европске јавности. Обоје су ослобођени захваљујући притиску водећих државника и органа међународне заједнице.

Дана 3. октобра 1999. године, на Ибарској магистрали организован је атентат на Драшковића, а у судском процесу утврдиће се да није први, и том приликом погинула су четири његова блиска сарадника. Драшковић је истрајном борбом за истину, разоткрио мрачну страну комунистичког режима и његове "одреде смрти".

У лето 2000, Драшковић у име странке одлучује иступити из коалиције и СПО самостално наступа на превременим изборима за председника СРЈ. Драшковићев кандидат Војислав Михаиловић осваја мали број гласова, а Војислав Коштуница (кандидат ДОС-а) побеђује Милошевића. Почињу демонстрације  широм Србије, који су завршени 5. октобра када је ДОС најпре насилним упадом у Савезну скупштину, али и координираном сарадњом са незадовољним деловима војске и полиције преузео власт и избегао крвопролиће. Драшковић је подржавао протесте и поздравио смену власти.

Следећи покушај атентата догодио се 15. јун 2000. године у Будви, када је сам Драшковић остао жив - лакше повређен од ватреног оружја. Он се иначе склонио у Црну Гору, у своју кућу у Будви, јер му је у Србији претила опасност, на коју су му пријатељи указивали

https://youtu.be/TTW9S6K1B9E

https://youtu.be/bQqMOaKKI-U

Драшковић је наставио да шири свој политички утицај и своје идеје широм народа чак и дан данас. Много његових сарадника га поштује баш из разлога што никад није одустао од онога у шта верује, макар био у затвору и штрајковао глађу (што се и јесте догодило).

https://youtu.be/2vhd4-yKtYU

# data[].attributes.body
Конформизам је, наравно оно што већина нас ради, то јест, ми конформирамо нормама друштва, то је чињеница. Али наравно неће сви да буду такви, неки људи ће да изађу из ових баријера које смо ми као друштво поставили. Можда ћемо да их нападамо, подсмевамо им и да их мрзимо, али њих неће бити брига-то су неконформисти. Они могу бити било ко, било где било када, и они су у неки случајевим битни за напредак.
И један такав неконформиста је имам то искуство. Људи су му се подсмевали јер је веровао у личне комјутере-Стив Пол Џобс.
Господин Џобс је био рођен фебруара 24 1955. године у Сан Франциску. Он није остао са својом породицом, већ га је мајка дала на усвајање. Његове нове родитеље, је он волео много, и рекао је једном приликом „они су моји родитељи 1000%, ови други су ме само направили.“ Током детињства он није имао много пријатеља, било му је тешко да стекне пријатеље са вршњацима, али зато се спријатељио са свим могућим инжењерима у свом крају. У школи је био мали терор, јер није могао да функционише ваљано у нормалној учионици, и био је суспендован више пута. Али имао је прекретницу у средњој школи, где је отвори свој ум уметности и, још битније, креативности. Касније, он је упознао Вознијака на колеџу, а сам  је био опет самац на колеџ, јер није био у ниједној групи, а у то време, као и данас, није било по реду такво понашање.
Сада долазимо до дела где је тај неконформизам комплетно изашао на видело. Џобс је веровао у личне комјутере, још у седамдесетим годинама прошлог века. Наравно, сви знамо да је његов сан, успео. Његов први комјутер, са Вознијаком, „Apple I“ је био успех, као и његов наследник, Епл 2. Са 25 година је имамо вредност од 250 милиона(данас скоро 800 милиона) долара. Касније је направио и легендарни „Macintosh“ комјутер.
1985. он напушта Епл, и иде да ради други пројекат-NeXT комјутер. А 1986. је покрену кмпанију која се данас зове „Pixar“ једну од највећих филмских компанија данас, коју је Дизни купио.
Епл је 1996. купио NeXT за 400 милиона, а Џобс је формално постао шеф, у марту 1998. Одатле сви i  производи ће доћи по реду, ајМек, ајПод, ајПад, и наравно iPhone. Ајфонм, је био први такав телефон на тржишту, право дело уметности, као и остали „ај“ производи, али показао је како Џобс није мислио као и остали, и како је био некоформиста, јер сви су у то време говорили да телефн мора да има физичку тастатуру, што наравно афјон није имамо, већ је био први телефон са тач тастатуром, и зато што није био конформиста, он нам је донео промене које и дам данас користимо јер су толико добре, и вероватно не би биле толико поуларне нити распрострањене да није било његове визије. Епл и даље носи ту његову визију, да направе што физички једноставан и мали телефон-да на крају буде мала стаклена плоче, и вероватно ће да успеју, да ураде њгову визију и сан.
Стално се каже-Епл је за уметнике, креаторе, ово остало за нормалне људе, који раде и не испољавају жељу за креативношћу и слободи. Његова смрт, је погодила и нас и његове, и овај визионар је заслужио своје место као легенда света технологије, поред свог пријатеља, Вознијака и Гејтса.

# data[].attributes.headline
Дејвид Сузуки-Павле Костић 4/616.12.2022.

# data[].attributes.subject
Дејвид Сузуки-Павле Костић 4/616.12.2022.

# data[].attributes.body
Дејвид Сузуки  (рођен 24.марта  1936. у Ванкуверу) је канадски научник јапанског порекла,ТВ водитељ и еколошки активиста. Докторирао је зоологију на Универзитету у Чикагу и био је стални професор на одсеку за генетику од 1963. до свог пензионисања 2001. године. Широј јавности је много познатији као водитељ емисије  „Природа ствари“ (,,The Nature of things“) и као један од првих критичара власти због своје неодговорности  према заштити животне средине. Дејвид се никад није либио критиковати конформистичко понашање у друштву, с циљем да се подигне свест о проблемима с којим се суочавамо.

,,Начин на који живимо има мање везе са индивидуалним изборима, а више са општим наклоностима нашег друштва него што многи од нас схватају.”

Сузуки опомиње друштво на тренутно забрињавајуће стање,као и на катастрофалне последице које су неминовне. Стање је алармантно и ако се не променимо, материјално богатство неће надокнадити велике губитке.

„Ако не подржимо нашу децу да цене и да се повежу са природом, не можемо од њих очекивати да помогну у заштити и да је чувају.“

,,Ако загађујемо ваздух,воду и земљиште које нас чини живим и здравим и уништавамо биодиверзитет,који омогућава природи да функционише,неће бити новца који ће нас спасити.“

Фондација Дејвид Сузуки је основана 1990. године. Њен суоснивач је сам Дејвид и приоритети фондације су : заштита океана ,климатске промене и чиста енергија. Циљ фондације је да спречи еколошке катастрофе у океанима, као што је било изливање нафте у Мексички залив. Ове године је најавио одлазак са телевизије после 43 године емитовања емисија  ,,Природа ствари“ .

https://www.youtube.com/watch?v=Rf7up2OvTG8

# data[].attributes.headline
Суспендован из најјаче кошаркашке лиге(НБА) због вакцине-Кајри Ирвинг-Стефан Нојић(16.12.2022)

# data[].attributes.subject
Суспендован из најјаче кошаркашке лиге(НБА) због вакцине-Кајри Ирвинг-Стефан Нојић(16.12.2022)

# data[].attributes.body
Кајри Ирвинг је Амерички професионални кошаркаш.Кајри се сматра најбољим
плејмејкером(организатор игре) на свету тренутно.Рођен је 23.марта 1992 године.

Подиграо је пехар НбА-лиге са екипом Кливленд Кавалирсима 2016. Исте те године освојио је златну медаљу са репрезентацијом Сједињених Америчких Држава на Олимпијским играма.Није то његов једини успех са репрезентацијом, 2014. године је такође освојио злато на Светском првенству у Мадриду, добивши признање за играча турнира. 2013. године победио је у такмичењу брзог шутирања тројки.

Велики је хуманитарац, противник је злоупотребљавања технологије и медија.
Никада му није био проблем да изнесе своје ставове.Имао је пар контраверзних ставова који су га коштали много. Износио је своје мишљење о антисемитизму због којег је изгубио спонзорства у вредности од  неколико десетина милиона долара.

Био је и остао противник вакцине. Став и одлука да се не вакцинише коштала га је права на игру, нормалан живот.Са професионалне стране изгубио је 100 милона долара,као и суспензију из најјаче кошаркашке лиге на свету.Ова суспензија и дан данас траје.

НБА, као и његова екипа Бруклин заједно са медијима и системом погрешно су схватили његове изјаве и искористили то против њега. То се огледа у томе што га повезују са Хитлером, сматрају га његовим следбеником.
Био је окривљен за актове насиља, због свог слободног мишљења, боје коже и религије.
НБА Кућа славних објаснила је да Ирвинг неће променити своје ставове због богатства, због неспособности људи да направе разлику између чињеница и тумачења.

https://www.youtube.com/watch?v=CIEPtHO890k

# data[].attributes.headline
Борислав Пекић- човек који је имао жељу за светом реда и  човечности у коме се право иде, мирно гледа и отворено говори. (Теодора Павловић; израда од 10.12.2022 до 16.12.2022)

# data[].attributes.subject
Борислав Пекић- човек који је имао жељу за светом реда и  човечности у коме се право иде, мирно гледа и отворено говори. (Теодора Павловић; израда од 10.12.2022 до 16.12.2022)

# data[].attributes.body
Борислав Пекић, један од најзначајнијих писаца српске књижевности 20. века, романсијер, драмски писац и филсмки сценариста, рођен је 4. фебруара 1930. године у Подгорици. Од 1945. године је у Београду, где је похађао Трећу мушку гимназију и матурирао 1948. године. Те исте године осуђен је на 15 година строгог затвора са принудним радом и губитком грађанских права од 10 година као припадник, тада илегалног, Савеза демократске омладине Југославије. Помилован је након пет година, 1953. У затвор је послат због својих отворених демократских ставова, односно критика на недемократски став друштва. Своје доживљаје из затвора Борислав Пекић успева да преточи у роман "Године које су појели скакавци" међутим, како му је било јако тешко да пронађе издавача који ће његову књигу и објавити , роман шаље на анонимни књижевни конкурс и осваја прву награду.
1970. објављује роман "Ходочашће Арсенија Његована" у коме je приповедао о студентским демонстрацијама из 1968. године, и за њега добија Нинову награду. Након тога бива прогањан и југословенске власти му без образложења одузимају пасош и за њих он постаје persona non grata.
Одлази у Лондон у ком живи од 1971. до 1990. године, али себе никада не сматра емигрантом јер је сваке године одлазио у Београд на Сајам књига, да посети издаваче и да се види са пријатељима. Он је нон-стоп примао све наше новине и пратио је дешавања у Југославији, није дозволио да га насилно одвоје од његове средине.
Крајем 2020. године велику пажњу јавности привукла је кампања "Ви сте свет", којом Амбасада САД у Београду - поводом 100 година од подизања српске заставе на Белој кући - одаје почаст Србима који су задужили човечанство. На списку великих имена нашао се и српски књижевник Борислав Пекић, а у споту о његовом лику и делу, који је објављен ових дана, представљен је речима: "Један од вас иза себе је оставио прошлост, награде и признања књижевних, драмских и филмских критичара из целог света... Поређење с највећим писцима свих времена. Иза себе је оставио неправду, младост проведену у затвору само зато што је желео право да слободно мисли. У земљу из које су га протерали вратио се да би они који су остали освојили слободу".
На крају спота се чује: „Борислав Пекић иза себе је оставио завештање: „Треба гледати право. Јер да се хтело гледати иза себе, добили бисмо очи на потиљку. Треба љубити земљу деце своје, а не дедова својих. Част неће зависити од тога одакле долазимо него куда идемо“.- Цитати су узети из Пекићевог романа „Како упокојити вампира“.
Управо је овај део спота изазвао негативне реакције људи, па се поставља питање да ли је Борислав Пекић искоришћен или исправно представљен?
Спот: https://youtu.be/-Obf50PUOdU

Пекић је био родољуб али је често говорио како зна све мане свог народа боље него сви други.
У свом дневнику, штампаном под насловом "Живот на леду", он на једном месту каже: "Без обзира на све тешкоће, невоље, неприлике, неправде, гимназијски терор 1945-1948, године робије, приморавање на ћутање и грађанско и уметничко, неправде што ми се наносе у јавном животу, у коме, да бих био оно што јесам, да бих опстојао, заправо морам улагати вишеструко више напора од људи без моје прошлости. (...)
-„Моја највећа освета је у томе што ме никада нису успели приморати да их мрзим."
ДОДАТАК:
Пекић је писац за сва времена, он никада не застарева и што више времена, пролази он постаје све актуелнији. Његови есеји, драме, дневници, књиге које су штампане како код "Лагуне", тако и код "Службеног гласника", прави су бисери. Што их више читамо, све више налазимо скривеног блага у његовим мислима, идејама и опажањима. Њега треба читати по неколико пута, у разна времена, у разним расположењима и разним поводима. Сваки читалац ће наћи нешто друго, јер када је књига представљена читаоцима, она постаје предмет разговора, разних интерпретација, она не припада више писцу, нити он може да утиче на развој мисли широке публике поводом разних тема, она почиње да живи неки свој живот.

ЦИТАТИ
-„Немати прошлост је остати без будућности. Али ако тамо останемо, ако се тамо заглибимо, будућност због које смо се у њу вратили постаће недостижна… Да је неразумевање онога што је било јуче јемство да ћемо још мање разумети оно што нас чека, а најмање ово што данас радимо“.
-Лични морал основ је сваке политике… Ко почне са жртвовањем својих врлина, завршиће са жртвовањем туђих живота. Ако вас сматрају моралним човеком, морате то по цену главе остати…
-Политика је јавни морал… Морал је приватна политика.
-Вредност човековог живота, колико у јавној, толико и у најинтимнијој сфери, зависи од постојаности моралних принципа. Изгледа да ту лекцију никада није могуће до краја савладати.
Линкови:
https://www.politika.rs/sr/clanak/519072/Buntovnistvo-i-sloboda-coveka
https://www.blic.rs/kultura/iz-arhiva-brankovog-kola-borislav-pekic-covek-bez-kompleksa-i-bez-sujete/f07qbtf
https://www.danas.rs/vesti/drustvo/da-li-je-borislav-pekic-iskoriscen-ili-ispravno-predstavljen/

# data[].attributes.attachment_caption
Мирко Илић- Дизанјер: "Да нисам скроман био бих савршен"

# data[].attributes.body
Мирко Илић-Јесте Босански стрип цртач и графички дизајнер. Рођен је 1. Јануара 1956. године у Босни и Херцеговини.

Завршио је Школу примењених уметности у Загребу, Прве радове објавио је 1973.године, а од тада објављује стрипове и илустрације у часописима као што су: Модра ласта, Тинна, Питања, Полет 1976. -Тада је организовао групу "Нови квадрат", која је имала најбоље стрип-цртаче оног времена. Такође бива повезан са музичким покретом Нови вал, Где је Илић касније кренуо да дизајнира омоте албума некиг од најистакнутијих бендова тог времена. То су били: "Бијео Дугме", "Прљаво Казалиште", "Парни Ваљак", "Азра" и многи други...
Мирко је дизајнирао омот за први албум "Прљавог казалишта.Такође је радио филмске постере, међу којима је најпознатији постер за "Ко то тамо пева"...

-1977.Године је почео да објављује радове у признатим стрип часописима ван Југославије као што су: Хеви Метал, Метал Хурлант, Алтер Алтер...
-1980. Нови квадрат престаје да постоји, а са тим и стрипови...

-У марту 1986.Године се преселио у Њу Јорк(New York), где је одмах по почетку почео да сарађује са најтраженијим и најпознатијим магазинима и дневним новинама као што су : "Time" И "New York Times" где је био АРТ-директор, а радио је илустрације и за многе друге познате новине. Имао је и свој властити Студио за графички дизајн и 3Д компјутерску графику...

Пројекат "Толеранција"...
-Мирко објашњава и очито се проналази у овој теми. Данас је све мање и мање толеранције, али није то заступљено само за наше просторе, већ у целом свету. Разлог је то јер су некада политичке структуре биле лукавије и паметније него што су данас, Данас се све грешке и незнања, неиспуњавање неких ствари прикривају самом нетолеранцијом.

Данас је много лакше окривити некога за неуспех ко је са друге стране хоризонта. Неко ко је само другачији, другачије боје коже, вере, размишљања... Народ је тај који бира!

-Такође спомиње и разлику између председника о томе ко је највише а ко најмање грешио... Трамп је обећао неке ствари и одрадио их је, али има толико других грешака због којег су људи само настављали да губе послове...Нема идеју само принцип; Завади па владај.

-Битан део током његовог школовања јесте тај да је завршио 5 година средње школе и био је у рангу са професорима, намеравао је да упише Академију, међутим на испиту његов портофилио је само нестао, и није примљен. Пошао је за Београд и у задњи мах стигао на тест, који је тамо положио,али није прихватио јер није желео да узме место неком другом, био је безпрекорно захвалан јер је доказао себи да то може и решио своје комплексе.

-Његов циљ је био да га неки "КРЕТЕНИ" не понизе, што је и урадио!

-Тим Комерфорд басиста бенда "Rage Against the Machine" је на руци имао тетоважу Мирковог плаката "Црвени и Црни", а преко пола својих леђа илустрацију коју је објавио у Њу Јорк Тајмсу. За плакат "Црвени и Црни" је добио награду у Hollywood-у, због уговора са Sony-јем добио је и посао код арт директорке и почео да ради омоте за CD-ове и плакате.. Међутим он није никад упознао Комерфорда јер сматра да је то лудило што је ставио на себе...
Зашто?

Као аутор који је самокритичан после урађеног рада, види три грешке, следећи дан 5, и сваки дан добија све више идаја да то исправи, и то вас тера да радите даље, јер кад би свако направио савршено дело престао би да ради тог трена...

Пут за Америку 1986.године
Годину дана раније се развео, релативно рано се оженио и то са 19.година за Славенку Дракулић, Будући да није имао породицу, никог ко га је волео, није имао другог избора, У југославији је направио све што је имао, корак даље је била Америка. Није хтео да остане и да млати сламу млађим студентима и да их малтретира,јер зна како су њега малтретирали...

Одлучио је да оде, да би остао исти, да би остао СВОЈ!
"И наравно да је куцао највећима, неће ваљда најмањима"...

Мирко Илић је одувек био некомформиста, није желео да буде исти као и сви , већ увек пратио своје срце и био толико самоуверен у себе, није дао да га неки "кретени" како он говори понизе. Био је сигурнији да ће објавити свој рад у Њу Јорк Тајмсу него што би успео на свом подручју. Направио је нешто што није нико, и био активан на својој теми "Толеранција" која се касније проширила на већи број земаља...

# data[].attributes.attachment_caption
Насловна страница часописа Vogue децембар 2020.

# data[].attributes.headline
,,Мушкарац у хаљини“,Хери Стајлс-Марта Којић (16.12.2022.)

# data[].attributes.subject
,,Мушкарац у хаљини“,Хери Стајлс-Марта Којић (16.12.2022.)

# data[].attributes.body
Хери Стајлс рођен је 1.фебруара 1994. године у Енглеској.Своју каријеру започео је у бенду One Direction.Од самог почетка био је најутицајнији од чланова и највише очију јавности било је упрто у њега.Након распада бенда од њега се очекивало да настави истим путем ,само соло,да одржи своју слику недодирљивог,атрактивног мушкарца,који мења девојке и пише песме о својим животним искуствима.Али мало је рећи да је Хери изненадио јавност својим поступцима од одласка из бенда.

На самој насловној страни америчког магазина Vogue никада се није појавио само мушкарац.Били су то или парови или жене,тако да је Хери заправо био први што је још више подигло и заинтересовало јавност.Јер зашто баш он има ту привилегију?Модна индустрија је веома комплексна и у данашњици видимо да се линија између мушке и женске гардеробе и онога ко шта ,,треба и сме" да носи све више и више стањује.Самим тим како је јавност подељена неки су његовим поступком били згрожени и разочарани,а други су опет стали на његову страну и ово сматрали револуционарним.

Убрзо након што је часопис објављен кренули су да стижу и коментари.Ружних речи и погрдних закључака било је милион.Кендис Овенс покренула је лавину коментара својом изјавом  ,,Bring back manly man" што у преводу значи вратите мужевне мушкарце.Али поред тога добио је и велику подршку.

Стајлс се није много оглашавао на прозивке и провокације.У једном интервјуу само је изјавио да када би себи забранио женску моду одузео би прилику да обуче толико лепе гардеробе.Своје модне одлуке објашњава тако што ако му се нешто допадне то ће и обући невезано за то да ли има мушку или женску налепницу на себи.

Хери и две године касније наставља да се бори за исту ствар.Не плаши се да ради ствари које људи не очекују од њега.Облачи и понаша се како жели без потребе да другима објашњава своје поступке.Идаље се бори за права LGBT+ заједнице и на наступима им даје до знања да су прихваћени и вољени и да својим начином живота не чине ништа лоше.

Можда ово звучи као небитан поступак и нешто о чему уопште не треба причати,али мислим да смо заборавили да је женама некад било забрањено да изађу из куће у панталонама,а видите где смо сад.

# data[].attributes.headline
Књижевница са ставом-Херта Милер, Александра Војиновић(чланак започет 15.12.2022. завршен 16.12.2022)

# data[].attributes.subject
Књижевница са ставом-Херта Милер, Александра Војиновић(чланак започет 15.12.2022. завршен 16.12.2022)

# data[].attributes.body
Херта Милер је рођена 17.августа 1953.године у селу немачког говорног подручја у Румунији. Позната је немачка књижевница и добитница Нобелове награде за књижевност 2009.године. У награди се наводи да је Херта  приказала „пејзаж обесправљених“ са „концентрацијом поезије и искреношћу прозе“.[1]

На почетку Другог светског рата, Румунија заузима став неутралности, али је касније тражила савезништво са Трећим рајхом. Као и многи други, отац Херте Милер се добровољно пријавио да служи Немачкој. Непосредно пред крај рата Румунија је променила став, а у јануару 1945, док су борбе још трајале, Стаљин је наредио да сви румунски-Немци старости између 17 и 45 година буду депортовани у Совјетски Савез на пет година принудног рада. Међу њима је била и мајка Херте Милер. За Херту, служба њеног оца  представљала је застрашујући пример како појединци могу бити корумпирани идеологијом.
Херта Милер је од 1973. до 1976. студирала румунску и немачку књижевност у Темишвару. По завршетку студија радила је као преводилац у фабрици машина у Темишвару. Године 1979. обратила јој се румунска тајна полиција и захтевала ствари које нису биле у опису њеног посла. Одбила је да шпијунира своје колеге и стране госте, иако  је знала да ће због тога сигурно изгубити посао. Након тога могла је да нађе само повремено запослење.

Њена прва књига "Низија" се појавила у Румунији  као цензурисана верзија тек 1982. године. Године 1984. њено нецензурисано али и скраћено издање изашло је у Немачкој. Испричана из перспективе младе девојке, са свим њеним фантазијама и страховима, књига приказује затвореност, корупцију, нетолеранцију и угњетавање једног немачког села у Банату. У немачким медијима, Херта је отворено критиковала комунистичку диктатуру. Због тога јој је забрањено објављивање и више пута је позивана на саслушања од стране румунске полиције, где је била суочена са апсурдним оптужбама, вређана као проститутка и добијала озбиљне претње смрћу. Године 1987. емигрирала је у Немачку заједно са Ричардом Вагнером, њеним тадашњим мужем, због превеликог притиска и страха за сопствени живот. Од тада станује у Берлину.
Чак и тамо, међутим, била је прогањана од стране румунске власти, на перфидан начин описан у њеној књизи из 2009. године која се заснива на материјалима у њеном досијеу тајне полиције који је аутор успео да добије. Досије је открио да ју је само репутација у Немачкој заштитила од суђења које је већ било припремљено, под измишљеном оптужбом да је страни агент.

Познате књиге које су преведене на српски језик су: "Животиња срца", "Лисац је одувек био ловац", "Човек је велики фазан на овоме свету", "Љуљашка даха".
[1]https://www.britannica.com/topic/freedom-of-speech
Видео о Херти на Сајму књига у Београду:

https://youtu.be/BNI5T9vwJbo

# data[].attributes.headline
Алекандер Емерицк Јонес(Петар Васић) 4/6 16.12.2022. 

# data[].attributes.subject
Алекандер Емерицк Јонес(Петар Васић) 4/6 16.12.2022. 

# data[].attributes.body
Алекандер Емерицк Јонес (рођен 11. фебруара 1974.) је амерички крајње десничар и алт-десничар водитељ радио емисије и истакнути теоретичар завере. Он води емисију Алекса Џонса из Остина у Тексасу, коју емитује Генесис Цоммуницатионс Нетворк
Дугогодишњи критичар републиканске и демократске спољне и безбедносне политике, Џонс је подржао председничку кандидатуру Доналда Трампа 2016. и наставио да га подржава као спасиоца од наводне криминалне двопартијске завере која контролише савезну владу, упркос томе што се сукобљавао око неколико Трампових политика, укључујући ваздушне нападе против Асадов режим. Упорни присталица Трамповог реизбора, Џонс је подржао лажне тврдње о изборној превари на председничким изборима 2020. године и 6. јануара 2021. био је говорник на скупу у парку Лафајет сквера подржавајући Трампа, који је претходио Трамповом нападу на Капитол САД.

Године 2022, за Џонсове клеветничке неистине о пуцњави у Санди Хооку, пороте у Тексасу су доделиле преко 1,4 милијарде долара одштете од Јонеса породицама жртава пуцњаве Санди Хоока и онима који су први одговорили; они су тврдили да су Џонсове лажи довеле до тога да су им годинама претили и малтретирали. Суд у Тексасу је 4. августа 2022. наложио 4,1 милион долара надокнаде штете и 45,2 милиона долара казнене одштете следећег дана. У другом случају за клевету у Конектикату, судија је 12. октобра 2022. доделио осам породица 965 милиона долара надокнаде штете, а 10. новембра 2022. 473 милиона долара казнене накнаде у виду хонорара адвоката. Судија је такође издао налог да „не преноси, оптерећује, располаже или премешта своју имовину из Сједињених Држава до даљег налога суда.

# data[].attributes.headline
Прогнан из глобалне интелектуалне заједнице, Петер Хандке - Матија Загорац 16.12.2022

# data[].attributes.subject
Прогнан из глобалне интелектуалне заједнице, Петер Хандке - Матија Загорац 16.12.2022

# data[].attributes.body
Петер Хандке јесте аустријски књижевник и активиста немачко-словеначког порекла. Рођен је 6. децембра 1942 у Грифену.

Студије је започео у Грацу. Први роман „Стршљени” објавио је у лето 1965, па напустио факултет да би се потпуно посветио писању. Хандке је створио више од 70 прозних радова и двадесетак позоришних дела, а опробао се и као лиричар, есејиста, сценариста, преводилац и режисер. У театрима широм света већ деценијама се играју представе према његовим текстовима, а то су „Каспар”, „Псовање публике”, „Путовање у сонорну земљу”.

Хандке је одавно везан пријатељством са Србима. Године 1996. написао жестоко оспоравани есеј „Правда за Србију“, у којем се залагао за диференцирани приступ западних земаља и против сваљивања кривице само на српску страну. Након тога, Хандке је „преко ноћи“ прогнан из глобалне интелектуалне заједнице у екскомуникацију у којој се до данас налази.

Почетком априла 1999. са почетком бомбардовања Југославије, Хандке је отпутовао у Србију, у знак протеста вратио Бихнерову награду и ишчланио се из Католичке цркве. Од немачког министра Рудолфа Шарпинга је захтевао да му врати све његове књиге.За разлику од његових колега и непријатеља, који су окренули леђа Балкану, Хандке је остао доследан: Србији као кључној метафори за искривљавање истине кроз медије.
Изабран је 1. новембра 2012. године за иностраног члана САНУ. Повеља о чланству му је уручена 9. априла 2013. године.

Што се тиче одликовања добио је:
Орден Његоша првог реда(2008)
Орден Карађорђеве звезде првог степена(2020)
Орден Републике Српске на ленти(2021)

Такође, године 2019. добио је Нобелову награду за књижевности.

Хандке је озбиљан филозоф, мислилац и писац, којег је љубав према Србији и српском народу могла скупо коштати, упркос томе он је био истрајан и идаље живи свој живот у градићу Шавилу у Француској, недалеко од Париза.

https://www.youtube.com/watch?v=kRGyzkzn2hk&ab_channel=RTSOko-Zvani%C4%8Dnikanal

# data[].attributes.headline
Марко Шелић-Марчело (Лука Вучић 4-6 16.12.2022.)

# data[].attributes.subject
Марко Шелић-Марчело (Лука Вучић 4-6 16.12.2022.)

# data[].attributes.body
Марко Шелић је српски репер и аутор. Рођен је 22. јануара 1983. године у Параћину, а живи и ради у Београду. Широј јавности и музичкој реп сцени познат је под називом Марчело.
Музиком почиње да се бави 1997. године, мада је остао незапажен до 1999. када са бендом Рајм Енимал почиње да наступа широм Србије.
Схвативши да су му речи, стихови и писање страст, уписује Српски језик и књижевност на Филолошком факултету у Београду, те ускоро започиње и соло
каријеру. Његове песме су привукле пажњу Онеје, хип-хоп продуцента и оснивача дискографске куће Басивити Мјузик. Марчело потписује уговор са њим 2002. године, те публика има прилику да се упозна са његовим делом кроз песме ,,Сновиђење" и „Дефиниција“, које су се 2003. године нашле на албуму Басивити Микстејп Вол. 1. Исте године излази и његов први албум под називом Де Факто. Албум је наишао на позитивне коментаре, прихвативши га и публика као и музички критичари. Захваљујући контроверзним песмама које су оштро осуђивале тадашње друштво, Марчело бива прозван „Глас генерације". Томе је
допринела и чињеница да је после рата први сарађивао са Едом Мајком, Елементалом, Шортијем и другим музичким именима са простора бивше Југославије. Својим радом успева да публици скрене пажњу на лоше ситуацију у држави, бруталност полиције и неправде у друштву, док истовремено прича о личним проблемима и ставовима. Све те теме су овухваћене у песми ,,Кућа на промаји", која је уједно и најпознатија песма са албума Де Факто.

https://youtu.be/6f9-BUru9k4

# data[].attributes.headline
Јунак садашњости - Џулијан Асанж (Андрија Симић 4/6;15.12.2022)

# data[].attributes.subject
Јунак садашњости - Џулијан Асанж (Андрија Симић 4/6;15.12.2022)

# data[].attributes.body
Већина људи не размишља о свету у којем живимо, нити помишљају да га разумеју и окренути су углавном само свом животу. Мало је појединаца који су свесни да систем и друштво не ваљају, а још мање њих се бори за промене. Један од њих је Џулијан Асанж, легенда овог доба и један од најхрабријих људи икада. Он је ризикoвао свој живот и слободу, не били свет упознао са мрачном и прикривеном страном света. Изградио је каријеру програмера и није деловао као неко ко одудара од просека. Међутим, 2006. је почела трансформација у његовом животу. Имао је храбрости да оснује сајт Викиликс, на којем су се анонимно објављивале поверљиве информације које су представљале државну тајну. Неколико година касније, привукао је пажњу света, када је преко овог сајта објавио америчке војне дневнике из Ирака и Афганистана. Тако јеобјавио непријатне тајне у вези са овим ратом, попут страдања цивила, улоге терориста, итд. У исто време постао и један од највећих непријатеља Америке. Због ове пометње је ухапшен у Великој Британији, али ни до дана данашњег није изручен Америци, где би могао да буде осуђен због шпијунаже. Он је можда постао и један од највећих неконформиста у овом времену, јер није могао да поднесе та дешавања, која су утицала на цело друштво, а не само на криминалце и терористе, а у исто време је био свестан како ће утицати на њега. Могло би се рећи и да је урадио нешто за добробит човечанства, а не за своју корист. Било му је много лакше да узбуни све, него да ћути, као и његове бивше колеге. Иако је данас контроверзна личност, чињеница је да нико други није могао да се толико супротстави систему, упркос опасности и свим последицама које следе. Требало би да буде узор, јер су јако ретки људи који имају тако чврст став и петљу, јер бисмо онда живели у бољем свету.

https://youtu.be/lYhPcZJ-ns4

# data[].attributes.headline
„За Рио Тинто ће се полагати рачуни“ – Светлана Бојковић - Стеван Стојановић (15.12.2022.)

# data[].attributes.subject
„За Рио Тинто ће се полагати рачуни“ – Светлана Бојковић - Стеван Стојановић (15.12.2022.)

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=XSEDffJEP1Y

Светлана „Цеца“ Бојковић  српска је филмска, телевизијска и позоришна глумица.

Рођена је 14. децембра 1947. године у Земуну. Након основне школе, завршила је Четрнаесту београдску гимназију. Дипломирала је на Академији за позориште, филм, радио и телевизију у Београду, 1970. године. Остварила је велики број улога у позоришту, као и на филму и на телевизији. само да је добра глумица, већ је и борац за људска права и активна у борби за очување животне средине. Поред тога, она никада није била члан ниједне политичке странке, већ слободна грађанка која је увек без „длаке на језику“ и директно, а истовремено достојанствено и аргументовано говорила о проблемима који притискају друштво.
Постала је симбол пркоса када је стала испред багера и спречила да затрпају бару Реву, код Београда.

Активно учествује у протестима против компаније Рио Тинто која је у Горњим Недељицама почела откопавање, ради проналажења литијума и тако девастирала околину.

Њеним активним учешћем и обраћањем у медијима диже свој глас против уништавања плодног земљишта и тако утиче на свест грађана.

Захваљујући еколошким протестима, власт је увела апликацију помоћу које грађани могу да пријаве било које загађење или депонију. Светлана подржава ту акцију и каже да ће бити пуно посла за комуналце „зато што се Србија претворила у велику депонију.“

Власт оптужује учеснике еколошких протеста да им није до добробити државе, да спречавају да држава искористи резерве литијума, који је скупоцен. Тако их спречавају да зараде. Власт опет оптужује еколошке протесте као политичке и да им је циљ да дођу на власт, а не очување животне средине. Светлана каже да је то очекивано зато што се политика меша у све области живота. Међутим, њу то неће спречити да учествује у овој врсти активизма. "Као што сам већ негде рекла, једном кад сам ушла, не напуштам.“

Светлана Бојковић се са пуно ентузијазма, енергије супродставља људима на власти, бранећи своја убеђења и ставове.Наша храбра уметница јавно говори, што многи не смеју и мотивише нас да се запитамо да ли ћемо мирно седети у кућама и чекати да нам узму оно најосновније: чист ваздух,вода и земљиште; или ћемо и ми узети активно учешће.

# data[].attributes.attachment_caption
Данијел Елсберг

# data[].attributes.headline
"Потребна је храброст да се суочимо с истином", Данијел Елсберг - Лазар Ђокић (15.12.2022.)

# data[].attributes.subject
"Потребна је храброст да се суочимо с истином", Данијел Елсберг - Лазар Ђокић (15.12.2022.)

# data[].attributes.body
Данијел Елсберг рођен је 7. априла 1931. у Чикагу. Ономлад је три године провео као маринац и тако добио школарину за Харвард, где је докторирао економију 1962. године. Године 1959. је постао војни аналитичар и тако имао приступ бројним класификованим документима. У јеку рата у Вијетнаму, 1964. године послат је као представник Стејт Дипартмента у амбасаду САД-а у Сајгону, где је развио мишљење да је рат непобедив.
Након што се вратио у родну државу 1967. почео је да присуствује против-ратним окупљањима. Његови ставови о рату постали су још снажнији након што су САД прошириле разор у Камбоџу и Лаос, где су американци вршили стравичне злочине против човечности.
Из бунта, објавио је хиљаде класификованих докумената о Вијетнаму и о другим злоделима САД-а у свету, због чега бива отпуштен 1971. године.
Председник Никсон је формирао групу владиних плаћеника који су насиљем малтретирали људе с којима је Елсберг био у контакту, укључујући његовог психијатра, којег су притискали да објави понижавајуће податке о Елсбергу.
Оптужба против њега је покренута 1971. године на основу "Шпијунског акта из 1917" под наводима да је шпијун. 1973. је доказано да је Елсберг невин. Освојио је бројне награде за слободу говора, храброст и пожртвованост борби за истуну. Објавио је и доказе да САД озбиљно разматрају нуклеарне нападе на СССР, Кину, Вијетнам, Ирак, Индију, Кореју, Либију и Иран.
Тренутно живи у Калифорнији са својом женом и сином који је постао новинар. Посветио је живот противратном активизму и објавио бројне књиге. Инспирисао је многе друге борце против злодела владе САД-а попут Џулијана Асанжа. И даље је под присмотром америчких обавештајних служби. Већина његових папира се чува у Масечусетском универзитету.
Интервју са Елсбергом: https://www.youtube.com/watch?v=0y2wmpxM2VQ

# data[].attributes.headline
Човек којем су своји принципи изнад свега - Љубодраг Дуци Симоновић - Филип Илић (рад започет и завршен 15.12.2022) 

# data[].attributes.subject
Човек којем су своји принципи изнад свега - Љубодраг Дуци Симоновић - Филип Илић (рад започет и завршен 15.12.2022) 

# data[].attributes.body
Љубодраг Дуци Симоновић је бивши прослављени   југословенски кошаркаш, али он се уосталом бави и филозофијом и книжевношћу. Рођен је 1. јануара 1949. године у Врњачкој Бањи.

Већину своје играчке каријере је провео играјући за Црвену Звезду. Што се тиче репрезентативне каријере, бранио је боје Југсолавије. Са репрезентацијом је освојио 1970. године Светско првентсво. Такође, више пута је био део тима који је окупљао најбоље европске играче.

Иако је постигао велика достигнућа у својој каријери (која су могла бити и већа, али о томе ћемо касније), остаће упамћен као играч који је увек јасно исказивао свој став, борио се против неправде, али и било ког средства који није у духу спорта. Такође, истакао се као велики критичар капитализма.

Догађај који је свакако обележио његову каријери, али и живот, се догодио на Олимпијским играма у Минхену 1972. године. Те године репрезентација СФР Југославије се састала са екипом Порторика. Наша репрезентација је у том дуелу поражена. Након утакмице је утврђено да су два порториканска играча била позитвна на допинг тесту. Играчи наше репрезентације су се договорили, уколико утакмуица не буде проглашена не важећом, да бојкутују Олимпијске игре. Наравно, Међународни олимпијски комитет се правио као да се ништа није догодила и прогласио је резултат важећим. Међутим, државни врх СФР Југославије је наредио да се такмичење настави без икаквих побуна. У оваквој ситуацији једини је Дуци остао доследан свом ставу и напустио је Олимпијске игре, а самим тим и репрезентативни тим.
Након овог догађаја, Симоновић никада више није био у прилици да поново обуче репрезентативни дрес.

Можемо слободно да кажемо да је зарад својих принципа био спреман да ризукује своју каријеру. Нажалост, његова каријера је после овог била у константном паду. Када се ово догодило, Дуци је имао само 23 године, а ми сада можемо само да замислимо какву би тек каријеру направио.

Након професионалне каријере, Дуци је свој живот посветио књижевности и критици капитализма. Он сматра да је капитализам највеће зло које влада овом планетом и да је Америка стуб светског капитализма. Такође, сматра да су капиталисти спорт претворили у свој рекламни материјал. Објавио је књиге: „Олимпијска подвала“, „Спорт, капитализам, деструкција“, „Филозофски аспекти модерног олимпизма“,...

https://youtu.be/jsezZgigAbo

# data[].attributes.headline
Музички геније или нарцис? Кање Вест ( Сања Николић, 5.12.2022.) 

# data[].attributes.subject
Музички геније или нарцис? Кање Вест ( Сања Николић, 5.12.2022.) 

# data[].attributes.body
Бити интензиван, гледати свет другачијим очима и осећати свет на посебној таласној дужини значи да, подразумевано, функционишете ван „норме.“ Можда сте неподобни, мистик, визионар, а то није лако пут. Истовремено, колико год се трудили, не можете бити оно што нисте.

Природан је људски инстинкт да одбаци оно што је непознато, чудно или ван разумевања. Зато је потребна огромна храброст да се буде неконформиста.

Кање Имари Вест или по његовом новом легалном имену Је ( опет променио име у Јитлер по Адолфу Хитлеру, али то још није сигурно) је популарни амерички репер, дизајнер и бизнисмен познат по његовим контроверзним ставовима и нарцисизму. Рођен је 8. јуна 1977. у Атланти, у Џорџији ( САД) . Он је човек који је био мулти милијардер захваљујући музиици, друштвеним мрежама и пре свега његовом уговору са брендом Адидас ( имао је свој бред ,, Јизи” под брендом Адидас). Упркос многобројних неуспелих покушаја друштва да га склоне са јавне сцене због његовог нонконформизма, његово богатство је и даље константно расло.

Примери његовог неконформизма :

1. Упркос томе што нема никаквог искуства у политици, Кање је  објавио видео лого своје председничке кампање на друштвеним мрежама, са натписом Је 24. Тражио је од Доналда Трампа да му буде потпредседник. Вест се раније кандидовао за председника 2020. године, али је та кампања пропала, привлачећи само 70.000 гласова.

2. „Када кажу да је начин на који ћемо решити [КОВИД-19] вакцином, изузетно сам опрезан“. "То је знак звери. Они желе да убаце чипове у нас, желе да ураде разне ствари, да дођу тамо где не можемо да пређемо врата раја. Жао ми је када кажем да они, људи који имају ђавола у себи." рекао је Вест у интервјуу за МТВ телевизију.

3. Иако је црнац, током покрета “ Black lives matter “ изјавио је да је расизам застарео концепт, због чега су га црнци широм света вређали по друштвеним мрежама.

4. “Свиђа ми се Хитлер”, додао је касније и назвао себе нацистом. - https://youtube.com/watch?v=OOf6EsAcM-g&si=EnSIkaIECMiOmarE

5. https://youtube.com/watch?v=L63Jt6__aGw&si=EnSIkaIECMiOmarE

6. Његова контроверзна али истовремено  и генијална музика најбоље рефлектује његово понашање и њега као особу- https://youtube.com/@kanyewest?si=EnSIkaIECMiOmarE

# data[].attributes.attachment_link.title
Alex Jones - Kanye West / Ye - Interview

# data[].attributes.headline
Сергеј Трифуновић уметник у политици (неконформиста против власти)- Ивана Ћоровић 4/6 (Чланак започет 06.12.2022. године, а довршен 14.12.2022. године) 

# data[].attributes.subject
Сергеј Трифуновић уметник у политици (неконформиста против власти)- Ивана Ћоровић 4/6 (Чланак започет 06.12.2022. године, а довршен 14.12.2022. године) 

# data[].attributes.body
Конформисти су људи који поштују друштвене норме, а неконформисти су појединци који излазе из тих оквира и неретко бивају осуђивани од стране слепих конформиста који су под утиском манипулације људи већих од њих.

Сергеј Трифуновић рођен је 2. септембра 1972. године у Мостару. Основну школу је завршио у Мостару, затим је уписао средњу школу у Београду, али је није завршио јер је уписао Факултет драмских уметности у Београду после друге године средње школе (1990.) у класи професора Владе Јевтовића, али ни њега није завршио. Дакле, Сергеј на папиру има само основно образовање, али то га не спречава да буде један од најутицајнијих драмских уметника данашњице.

Један је од најпознатијих српских глумаца, а само неки од филмова у којима је остварио значајне улоге, су:
- "Убиство с предумишљајем"
- " Стршљен"
- "Муње"
- "Црни Груја"
- "Оно као љубав"
...

Поред глумачког, Сергеј је доста активан и у политичком свету наше земље. Његова политичка идеологија се умногоме разликује од идеологије тренутног врха политичке сцене у Србији. Због својих политичких идеала Сергеј бива стављен на лош глас у народу. Неки су говорили да активно користи психоактивне супстанце и да је тотално полудео, док су га други подржавали. Није редак случај и да је губио значајне пројекте и улоге због своје лоше репутације у народу. Увреде и претње других људи га нису спречиле да настави са константним излагањем његових ставова о власти, и сам је неколико пута спомињао да је добијао озбиљне претње због својих политичких ставова, али ни то га није спречило. Он је 2021. године објавио своју прву књигу "Стовариште" у којој се неретко помиње и власт и његове активности на многобројним протестима.
https://www.google.com/imgres?

Сергеј није једини истакнути уметник који се бори против тренутне власти у нашој земљи, али је сигурно један од оних који су највише испаштали због својих политичких ставова и решености да нешто промени. Мене у великој количини инспирише његова часна одлучност да нешто промени у овој земљи и зато му се и дивим!

Линк од емисије "Шта сам теби и ко сам себи" у којој Сергеј детаљније говори о својим политичким ставовима:
https://www.youtube.com/watch?v=AW9PGI202-w

# data[].attributes.headline
“Образ се не продаје”, Иван Ивановић                                   Тијана Драгић                       Започет 10.12.2022. , завршен 16.12.2022.

# data[].attributes.subject
“Образ се не продаје”, Иван Ивановић                                   Тијана Драгић                       Започет 10.12.2022. , завршен 16.12.2022.

# data[].attributes.body
Конформизам јесте понашање појединца у складу са нормама друшта и прихватања истих. С друге стране долази и неконформизам који говори о појединцу који се истиче из те групе људи (конформиста) и не прихвата и не прилагођава се друштвеним нормама.

Иван Ивановић јесте српски телевизијски водитељ рођен 22. октобра 1975. године. Још од 2009. отпочиње своју водитељску каријеру. Имао је разне емисије кроз свој живот, међутим од 2010. године води свој “лејт најт шоу” под називом “Вече са Иваном Ивановићем”.

Самим почетком  емисије “Вече са Иваном Ивановићем” видело се да није реч о обичној и корумпираној емисији под чијом је влашћу сама телевизија.
Наиме, он је своју емисију 8 година водио на каналу ТВ Прва.
Емисија сама по себи настоји да буде приказана на комичан начин, доводећи доста познатих личности, упознавања са светом музике и друштва, али уједно и подсмевајући се власти.

Иван Ивановић активно учествује и придржава се својим тврђењима у вези власти и државе, иако га оне могу довести до саме пропасти.

Наиме, ТВ Прву је после толико година купио нови власник, којем се ни мало није свидео Иванов став и чињенице које износи у емисији.
ТВ Прва понудила му је огромну количину новца у замену за гашење емисије, на шта он није желео нити је подлегао.

Како би и сам Иван рекао: “Образ се не продаје”.
У том интервјуу је рекао такође: „Немам разлога да верујем да ће време које долази на Првој бити онакво какво је било и не постоји ништа што ће моћи да ме увери да ће моћи да се ради слободно. Мислим да је ситуација таква каква је и не желим да моје име стоји уз све што се десило приликом куповине те телевизије, нити мислим да треба да доводим себе и тим који је радио десет сезона у ситуацију да будемо условљени, притиснути или да будемо понижени пре свега потенцијалним претпостављенима који ће се можда појавити“, додавши да “Слободе нема!”.

Због својих ставова и не слагања са уређењем државе долазио је до проблема да остане без свега, међутим успео је да се избори прешавши на телевизију која није поткупљена.

Поред изјава на националној телевизији против владе, Иван Ивановић такође користи и друштвене мреже попут Твитера и Инстаграма, где такође пркоси државном уређењу.

Иако Иван Ивановић није једина особа која се бори за слободу од државе, сматрам да је једини који се залагао за та иста права знајући да може да изгуби све.

У прилогу је један исечак интервјуа:

https://vm.tiktok.com/ZMFsK3xKB/

# data[].attributes.headline
Нада за људска права (Aung San Suu Kyi) - Коста Станковић (12.12.2022.)

# data[].attributes.subject
Нада за људска права (Aung San Suu Kyi) - Коста Станковић (12.12.2022.)

# data[].attributes.body
https://youtu.be/lkrbwFP6Ew4

Аунг Сан Су Ћи се сматрала једном од највећих нада за људска права широм света током већег дела свог живота.

После дуге борбе против војних владара у земљи и много година у кућном притвору, дозвољено јој је да се кандидује на првим јавно оспораваним изборима у последњих 25 година 2015. и победила је убедљиво.
Ћeркa је хeрoja бoрбe зa нeзaвиснoст Mjaнмaрa, гeнeрaлa Aунг Сaнa, кojи je убиjeн нeдугo прe нeгo штo je зeмљa пoстaлa слoбoднa oд бритaнскe кoлoниjaлнe влaдaвинe 1948. Године 1960. са мајком је отишла у Индију, а четири године касније на Универзитет Оксфорд, где је упознала свог будућег супруга Мајкла Ариса.
Након што је провела време у Јапану и Бутану, настанила се у Великој Британији са супругом да одгаја њихово двоје деце. Године 1988. вратила се у Јангон да брине о својој мајци на самрти. Али се укључила у протесте против војске. Инспирисана ненасилним кампањама Мартина Лутера Кинга и Махатме Гандија, организовала је скупове и расписивала изборе. Вође протеста су убијене или затворене, а она је стављена у кућни притвор 1989. године, где је остала до 2010. године, уз кратке периоде пуштања на слободу. Њена странка - Национална лига за демократију - победила је на изборима 1990. године, али је хунта одбила да преда контролу. Године 1991. добила је Нобелову награду за мир. Дозвољено јој је да напусти Мјанмар, али се плашила да јој - ако то учини - можда неће бити дозвољено да се врати. Победила је на изборима 2015. године након што је позвала на окончање грађанског рата у земљи, смањење ангажовања војске у политици и привлачење страних инвестиција. Она је такође обећала да ће помоћи Рохиња муслиманима, који су дуго били мета злостављања. Постала је први државни саветник Мјанмара - титула де факто шефа владе, еквивалентна премијерки. У 2017. години, милитанти Рохиња напали су снаге безбедности у држави Рахиње, што је довело до војног одговора који је укључивао убијање људи, паљење села и присиљавање стотина хиљада да напусте своје домове, акције које су УН описали као етничко чишћење. Одговор госпође Су Ћи био је почетак њеног пада у очима спољашњег света. Она је окривила "терористе" за "ледени брег дезинформација" и бранила је војску, рекавши да војници примењују "владавину закона". У новембру те године, Оксфордско веће је вратило награду коју јој је дало 1997. године, а у новембру 2018. одузета јој је награда Аmnеsti intеrnеšеnеl „Аmbаsаdоr оf Cоnsciеncе“ (Амбасадор савести), коју је добила 2009. док је била у кућном притвору. Обе организације су навеле њено одбијање да реагује због поступања војске према Рохињама. Она је 2019. била у Међународном суду правде у Хагу како би се суочила са оптужбама за геноцид подигнуте против Мјанмара, али је рекла да је то била легитимна војна операција против терориста. Упркос томе, ова 75-годишњакиња је и даље популарна код куће - 2020. истраживање Народне алијансе за веродостојне изборе показало је да јој 79% људи верује - у односу на 70% годину раније, тако да је у новембру 2020. однела убедљиву победу на изборима у земљи. Дана 1. фебруара 2021. године, током очигледног државног удара, војска ју је притворила у јутарњој рацији и против госпође Су Ћи подигнут је низ оптужби и 6. децембра 2021. године  осуђена је на четворогодишњу затворску казну пошто је суд донео прве пресуде у низу случајева у којима би могла да буде деценијама затворена. Оптужбе против 76-годишње Су Ћи укључују корупцију, поседовање нерегистрованих воки-токија и кршење закона о службеним тајнама, а за комбиноване оптужбе се процењује да им је казна од преко 100 година затвора. Присталице госпође Су Ћи тврде да су оптужбе лажне и да имају за циљ да јој спрече повратак на власт.

# data[].attributes.attachment_link.title
Aung San Suu Kyi: How a peace icon ended up at a genocide trial - BBC News

# data[].attributes.headline
Доктор Џозеф Меркола ''најпознатији антиваксер'' - Maша Ђорђевић (14.12.2022.)

# data[].attributes.subject
Доктор Џозеф Меркола ''најпознатији антиваксер'' - Maша Ђорђевић (14.12.2022.)

# data[].attributes.body
Џозеф Меркола је лекар остеопата у Флориди који се сматра да је најутицајнији шириоц дезинформација о корона вирусу и онлајн комуникацији. Меркола на својој страници упозорава да су вакцине против корона вируса ''медицинска превара'' и тврди да не спречавају инфекције, не осигуравају имунитет нити спречавају трансмисију болести. Такође у свом чланку тврди да вакцина утиче на наше генетско кодирање, претвара нас у виралну фабрику протеина која нема прекидач за искључивање. Његов блог преведен је са енглесог на шпански и пољски и пренесен десетинама антиваксерских блогова. Од почетка пандемије објавио је око 600 чланака само на Фејсбуку, а такође их има и на Јутјубу, Твитеру и Инстаграму. Медији кажу да он заправо меша информације и дезинформације али он тиме остварио успешан бизнис поред свог утицаја над популацијом која верује у његова тврђења. Његово богатсво се процењује на стотинак милиона долара. Др. Меркола је најутицајнији члан групе Дезинформацијске дванаесторке. То је непрофитни Центар против дигиталне мржње, о 12 људи одговорних за ширење 65% антиваксерског саджаја на Фејсбуку. Koлина Колталија, истраживач са Универзитета у В ашингтону, тврди да је Меркола мајстор капитализовања у периодима несигурности, као што је пандемија, како би подизао свој покрет. Али Меркола није само против вакцине за ковид19 већ је и противник генералног вакцинисања и у више наврата био је притискан од регулаторних тела и пре ове пандемије. Након што је одлучио да сву своју уносну трговину усмери ка суплементима, у последњих 10 година дао је НЦИВу 2,9 милиона долара што је 40% свих донација за ширење пропаганде како су вакцине штетне по здравље. Још неким удружењима који се противе вакцинацији дониро је 4 милиона долара путем електронске поште, јер, како каже, верује у њихове мисије. Џозеф и дан данас тврди да се цинк може сам изборити против корона вируса, и успео је да у превенцију и лечење укључи витамин C и D. Џозеф Меркола и још 11 осталих припадника тзв. групе "12 лоших људи" још увек тврде да су маске опасне по здравље, да вакцина изазива стерилитет, да је Бил Гејтс измислио корона вирус како би чиповао човечанство и да се у пи-си.ар тестовима крију опасни миркоорганизми.

# data[].attributes.attachment_caption
Бит Рихнер, педијатар 

# data[].attributes.headline
Бит Рихнер-швајцарац године -Марко Јелушић (14.12.2022. рад започет, завршен 16.12.2022. у 11:15 )

# data[].attributes.subject
Бит Рихнер-швајцарац године -Марко Јелушић (14.12.2022. рад започет, завршен 16.12.2022. у 11:15 )

# data[].attributes.body
Бит Рихнер је рођен у Цириху 13. марта 1947. године.

Др Рихнер, који је 2002. проглашен за „Швајцарца године“, био је познат као чврст лик, са вером која може да помери планине. Како је другачије могао да истраје у земљи уништеној 30 година рата, укључујући скоро четири године под концентрационим логорима Пол Потовог режима Црвених Кмера? Ипак, борећи се са снагама против њега, успео је да изгради и води пет бесплатних Канта Бофа Ектернал линк болница  за оболелу децу и младе у Камбоџи од 1992. године.

Рихнер је провео прву годину у Камбоџи, у дечијој болници Канта Бофа , 1975. године, као педијатар, непосредно пре преузимања Црвених Кмера. Када се вратио почетком 1990-их, Камбоџа је била промењено место: ратом разорена, без рудиментарних ресурса и под заштитом УН. Чак и након мировног споразума потписаног у Паризу 1991. године, снаге УН-а су се и даље бориле да покоре Пол Потове маоистичке герилске снаге. Здравствено стање деце и младих је било очајно.

Ипак, Рихнер није дочекан раширених руку. Практикујући облик медицине који је пратио швајцарске норме и радећи у болницама пуним опреме из богатих земаља, стекао је низ непријатеља у крхкој политичкој клими.

Без сталне подршке камбоџанског краља Сиханука, који је умро 2012. године, његов пројекат би можда био и раније прекинут. Одмах након што је позван да ревитализује болницу Канта Бофа 1992. године, и камбоџанска и швајцарска влада почеле су да показују уздржаност према Рихнеру. Берн је био посебно критичан према корупцији у локалном министарству здравља, што је проблем и данас.

Требало је неколико година пре него што је Швајцарска агенција за развој и сарадњу почела да пружа значајну подршку болницама, док је Камбоџанским властима је требало још више да у потпуности препознају позитиван утицај Рихнерових болница на здравље младих Камбоџанаца.

Током година, идиосинкратичан приступ (својствен приступ) је такође раздражио невладине организације (швајцарске и друге), као и Светску здравствену организацију. Рихнер је давао лекове који су били прескупи, превише софистицирани, рекли су, за тако сиромашну земљу. И не само ово, него их је бесплатно управљао: такве праксе су биле у супротности са развојном политиком у то време.

Ипак, четврт века, његова болница је успела да лечи и спасе многе прве генерације земље која је тек изашла из ужаса рата, тако да је према речима Ван Моливана, архитекте и министра под краљем Сихануком између 1956. и 1970. године: „Својим деловањем током 20 година, Бит Рихнер је практично спасао Камбоџу“.

У смислу да је заљуљао чамац, критике су биле логичне. Да, као што су невладине организације истакле, финансирање пет болница није увек било стабилно. 40 милиона швајцарских франака потребних за њихово финансирање сваке године је до сада углавном долазило из приватних донација, од којих су многе швајцарске.

Рихнер није имао породицу и избегавао је луксуз. Био је, међутим, врхунски виолончелиста и развио је личност Биточела , музичког кловна. Одржао је безброј наступа, углавном у немачком говорном подручју Швајцарске, али и у иностранству. Као Биточело, Рихнер је у Камбоџи давао наступе на којима би од младих туриста тражио крв, од старијих новац, а од оних између њих обоје.

Француско-швајцарски редитељ Џорџ Гахот снимио је документарац о Рихнеру 2012. године, под називом „кишобран Биточело".

https://www.youtube.com/watch?v=K6XNFdbn0Rw&list=UUDGxQNP34cRvTOKItkaOEvQ

# data[].attributes.attachment_caption
Соња Савић на стубу ограде испред зграде Техничког факултета у Београду, 1995. година 

# data[].attributes.headline
Соња Савић - глумица чији су бунт и харизма прерано угашени -   Милица Ђорђевић ( израда чланка започета 05.12.2022. године, а довршена 14.12.2022. године )

# data[].attributes.subject
Соња Савић - глумица чији су бунт и харизма прерано угашени -   Милица Ђорђевић ( израда чланка започета 05.12.2022. године, а довршена 14.12.2022. године )

# data[].attributes.body
"Ово друштво не прашта чињеницу да неко просто може бити добар човек, без скривених намера и личне користи". Соња Савић (1)

Соњу, неупоредиву са било ким и неприлагођену у односу на друге, многи сматрају незваничним борцем за правду на београдском асфалту.

"Изгледа да је самоћа била цена моје слободе". (1)

МОЋ ИНТЕЛЕКТА У СЕНЦИ ПОРОКА (3)

Рођење и рано детињство
Соња Савић рођена је, од оца Милована и мајке Микаине, 15. септембра 1961. године у Чачку. Поживела је свега 47 година, умрла трагичном смрћу, а ипак остала упамћена као личност фантастичног сензибилитета, која због својих неконвенционалних ставова бива сматрана вечитом бунтовницом, пре свега симболом тихе побуне.

"У мојим односима са оцем и мајком није било лажи, нити веома изразитог наглашавања пола, типичног за наше породице. Постојало је поштовање личности, пре свега пријатељство. Мој однос са дечацима био је ослобођен неравноправности. Од њих сам добијала свесност и информације о себи. Имала сам личну слободу остварења свега што желим" (4)

Соњина слобода изражавања, пре свега  ослобођење полне неравноправности током одрастања у многоме утичу на њене касније ставове и животна залагања.

Одрастање и животни пут
Соња је одрастала у селу Доња Горевница. Основну школу завршава као ђак генерације, потом уписује гимназију у којој бива свега две године, након чега аплицира за упис на ФДУ. Слободно време често је проводила у друштву књига, а још од малих ногу похађала је и часове балета. Неко време Соња бива члан драмске групе Радио Београда код Бате Миладиновића. На ФДУ бива примљена у класу професора Миње Дедића, познатију под називом "класа високог ризика", због изузетне храбрости у наступу.  Иако Соња 1982. године дипломира, уједно гаји и жељу за студијама теологије, но, не добива благослов игумана Студенице.

Анганжмани и пројекти
Невероватан, али и несвакидашњи таленат, ова посве маркантна, а истовремено, по својој природи повучена жена исказује веома рано, са свега 16 година улогом у филму "Лептиров облак". Сам почетак перспективе Соњине глумачке каријере повезан је улогом у филму "Шећерна водица" за коју бива награђена Златном Ареном у Пули. Потом услеђују многобројне маестрално одигране улоге, које јој доносе статус звезде домаћег филма. Соњу смо могли гледати на великом платну у филмовима: "Уна" , снимљеном по истоименом роману Моме Капора, "Ми нисмо анђели" , "Како је пропао рокенрол" , "Балкански шпијун", а међу њеним последњим пројектима издваја се улога у серији "Вратиће се роде".

Соња је живела, за оно време посве неприхватљивим начином живота.
Једна је од првих личности на јавној сцени наших простора која износи јасан став о контрадикторности присутној у окриљу породице и професије, који су заступали многи, али се тек понеко усуђивао јавно говорити о томе, попут Соње. Захваљујући њој, као и неколицини храбрих, који су се у то време одважили на јавни говор о овој теми, данас смо донекле ослобођени предрасуда које неминовно прате слободу личног избора, упркос конзервативном ставу неколицине.

"Пут уметника је тежак. Када сам се по свршетку студија морала  определити желим ли приступити неком позоришту, схватила сам да успешна каријера, брак и породица не могу ићи упоредо". (4)

Соња не заступа искључиво свој лични став на ову тему, индиректно она апелује на схватање положаја жена, које остаје конзервативно и упркос бројним изменама. Главна сврха и улога жене, у време када им образовање није било омогућено, ни доступно, бивала је рађање и одгајање деце, те су оне рано постајале мајке. Но, у данашње време равноправности, које се, пре свега, огледа у подједнаком праву на образовање оба пола, јурењу каријере и новчане стабилности, повољно време за формирање породице долази много касније. Соња такође оправдава став свих оних жена које се не желе остварити у мајчинском, или пак брачном аспекту одмах по свршетку студија, већ желе изградити сопствени пут и каријеру. Она нам на неки начин алудира да нас формирање породице у  младости може у многоме ограничити.

"Клинци мисле да је глума кад си неко други, а глума је кад си свој". (4)

Соња је често одбијала глумити хероину или београдску сноб девојку. Одувек се рађе опредељивала за уличарке и неморалне девојке, у жељи да представи све оно што је видела око себе - сматрала је како људе, сходно друштвеном талогу присутном у нашем друштву, самог кружења блуда и неморала, међу омладином, али и одвећ формираним личностима, кроз глуму треба освестити приказом реалног стања једног друштва, а не пласирати лажну идилу и тиме маскирати очи народу, што је у данашње време чест случај.

Београду, месту којем се Соња често враћала неуморно покушавајући да пронађе властите идеале, волела га, истовремено и презирала, неретко је јавно замерала, сматрајући да смо пуни предрасуда, отрова и промашености и да смо пресекли све оно што је било интелектуално и самостално.

Сматрала је, такође, како је њен дом, Београд занемарује, а на питање зашто јој у Србији нико више не даје улоге одговорила је бацајући акценат на сву неправду и везе на основу којих држава функционише.

"Шта да играм код човека који је завршио позоришну, а режира филмску режију? Па, ја бих нешто интелигентнијег и писменијег младог филмског режисера, ипак је 2003. година". (4)

Соња је себе, самосвесно лишила хонорара преко потребног за живот, одбијајући многобројне улоге у филмовима које режирају неадекватни људи, или који, пак приказују лажну идилу. Неретко, новац су јој слали родитељи како би склопила крај с крајем.

Сама се одлучила на пркос систему наносећи штету себи и тиме, заправо желела да нам укаже на то, да, појединац не може учинити много, али када бисмо се удружили у овој борби против суровог и неправедног система и света који долази, створили бисмо, сигурно, ако не за нас, макар за наша поколења, иоле бољу будућност и перспективу у њој.
На основу Соњиних изјава и реакција, може се наслутити да ју је погађао општи неморал и правила игре које није желела, а ни могла прихватити. Такође се јасно увиђа да њој нису биле потребне санкције, бунт против система  стварала је сама.

Оно што је још занимљиво јесте то да се Соња, почетком рата враћа у Србију, иако је многи саветују да то не чини, но, она у томе увиђа смисао и наглашава да се управо због тога и враћа у своју земљу, не жели да бежи као што то многи чине.

Корак испред времена

" Ово су хипнотичка времена. Камера, ова мала направа, много открива и исто толико крије. Објектив је најстарији и он коло води, а микрофон опасан, јер могу да га користе хоштаплери и мафиозе". (2)

Оно што није забележено јесте то да је Соња уздрмала културну средину својим понашањем, кретањем, начином говора и гестикулацијом, а пре свега
сматрала је и да се трудила одржати урбану културу и да није добила адекватну награду за свој рад.

Све до последњег дана остала је симбол тихог бунта, али и доказ да се у срцу велеграда може остати особен и свој.

Соња, на жалост, умире сама у свом стану у Београду, како медији наводе, окружена шприцевима и само једним прљавим душеком, 23. септембра 2008. године.

Влада Дивљан за Соњу тада каже:

"Никако није успела да прогура ово наше време".

...

"Била је помало ванземаљац којег нису занимале обичне, тривијалне ствари, како у животу, тако и у глуми“. (3)

По свему судећи, чини се како наше време није било спремно за Соњину бескомпромитност и изравност, оно једноставно није било спремно за устрајност у борби за лепшу и срећнију будућност, у којој би Соња била далеко цењенија због свог преданог рада.
Соња можда није директно начинила неку велику промену, но, сам статус бунтовнице који јој се приписује, указује нам на то да су све њене речи, као и стил живота, многе навели на размишљање и стварање опште свести о заблудама које нам се пласикрају, као и изопаченим временима која следују.

Будући да је готово немогуће изнети сваки став ове посве бунтовне жене -
У прилогу се налази само један од неколицине интервјуа у којима Соња јасно износи свој став, овог пута о ведностима.

https://youtu.be/1aKxHcHlHmQ

Извори цитираних делова текста:
1) https://www.bing.com/ck/a?!&&p=80284f8bc008b768JmltdHM9MTY3MTA2MjQwMCZpZ3VpZD0yNTIwODE5OC1iN2FiLTZjYmEtMjNjOS05MTNiYjY2ZDZkZWEmaW5zaWQ9NTI4NQ&ptn=3&hsh=3&fclid=25208198-b7ab-6cba-23c9-913bb66d6dea&psq=sonja+savic&u=a1aHR0cHM6Ly93d3cuYmlvZ3JhZmlqYS5vcmcvZmlsbS9zb25qYS1zYXZpYy8&ntb=1
2)
https://www.bing.com/ck/a?!&&p=9bb2395ede95d744JmltdHM9MTY3MTA2MjQwMCZpZ3VpZD0yNTIwODE5OC1iN2FiLTZjYmEtMjNjOS05MTNiYjY2ZDZkZWEmaW5zaWQ9NTIxNw&ptn=3&hsh=3&fclid=25208198-b7ab-6cba-23c9-913bb66d6dea&psq=sonja+savic+zivotna+prica&u=a1aHR0cHM6Ly9nbG9zc3kuZXNwcmVzby5jby5ycy9wb3puYXRpL3Zlc3RpLzU3OTUwL3ppdm90bmEtcHJpY2Etc29uamEtc2F2aWMtbW9jLWludGVsZWt0YS11LXNlbmNpLXBvcm9rYQ&ntb=1
3)
https://www.bing.com/ck/a?!&&p=25ee7b2458136940JmltdHM9MTY3MTA2MjQwMCZpZ3VpZD0yNTIwODE5OC1iN2FiLTZjYmEtMjNjOS05MTNiYjY2ZDZkZWEmaW5zaWQ9NTE2MQ&ptn=3&hsh=3&fclid=25208198-b7ab-6cba-23c9-913bb66d6dea&psq=sonja+savic+bila+je+poomalo&u=a1aHR0cHM6Ly93d3cuYmJjLmNvbS9zZXJiaWFuL2xhdC9zcmJpamEtNTQyNDY1NDk&ntb=1
4)
https://www.bing.com/ck/a?!&&p=13c3e9a2d0582d00JmltdHM9MTY3MTA2MjQwMCZpZ3VpZD0yNTIwODE5OC1iN2FiLTZjYmEtMjNjOS05MTNiYjY2ZDZkZWEmaW5zaWQ9NTE2MQ&ptn=3&hsh=3&fclid=25208198-b7ab-6cba-23c9-913bb66d6dea&psq=sonja+savic+sretna+jednako+s&u=a1aHR0cHM6Ly92b3hmZW1pbmFlLm5ldC9zdHJhc25lLXplbmUvc29uamEtc2F2aWMtc3JldG5hLXMtamVkbmFrby1uZXNyZXRuaW1hLw&ntb=1

# data[].attributes.headline
Nicki Minaj против вакцине за ковид- Теодора Ђукић(13.12.2022.)

# data[].attributes.subject
Nicki Minaj против вакцине за ковид- Теодора Ђукић(13.12.2022.)

# data[].attributes.body
https://twitter.com/nickiminaj?lang=en
- Ники Минаж (Nicki Minaj)  рођена је 8. децембра 1982. у Тринидаду. Као млада бавила се стиптизним плесом од кога је издржавала себе и своју сестру да не заврше на улици. Увек је имала дрчан став према систему у ком је живела.
Није се увек противила вакцинама све док одређене државе нису
увеле обевазну вакцинацију што се тиче послова. То би значило да људи не би
могли да издржавају своју породицу.
Ники Минаж позната реперка је одабрала да се не вакцинише
против корона вируса. Она је тврдила да је пријатељ њеног рођака из Тринидада
након вакцине почео да пати од импотенције. "Пријатељ је требао да се
ожени за неколико недеља, али сада је његова девојка отказала венчање"
навела је реперка. На њену објаву реаговао је енглески шеф медицинске службе
Крис Вити, рекавши на редовној конференцији за штампу да о ковиду влада много
митова. Неки од њих су очигледно смешни, а неки циљано осмишљени само да
застрашују.
Из европске медицинске агенције која регулише вакцине за
Европу кажу да је мало вероватно да је вакцина изазвала тегобе поменутог
мушкарца.
Случај је коментарисао чак и британски премијер Борис Џонсон.
Он је изјавио да би радије добијао информација о корона вирусу од Националне
здравствене службе него од Ники Минаж.
Позив од Беле куће:
Бела кућа је понудила Ники Минаж да се повеже са једним од
доктора председника Џозефа Бајдена(Joseph Biden), са којим би разговарала о
њеним питањима о вакцинама против корона вируса.
Ники МИнаж је 13. септембра твитовала: "Желе да се
вакцинишете за Мет. Чак иако се вакцинишем, то сигурно неће бити за Мет. Биће
кад будем била довољно сигурна да се вакцина довољно истражила."Због тога
је завршила на насловним странама свих новина и најгледанији медији су је
напали због тога.
Она позива људе да се не вакцинишу јер сматра да вакцине нису
довољно истражене да би се примењивале у толикој мери. На самом крају приморана
је да се вакцинише да не би добила новчану или затворску казну због ширења
пропаганде и кршења јавног реда и мира.

# data[].attributes.headline
Француски бунтовник (Eric Cantona)-Никола Поповић (чланак започет 09.12.2022 12:00 часова, чланак завршен  12.12.2022 у 21:45часова)

# data[].attributes.subject
Француски бунтовник (Eric Cantona)-Никола Поповић (чланак започет 09.12.2022 12:00 часова, чланак завршен  12.12.2022 у 21:45часова)

# data[].attributes.body
Фрaнцуски интeрнaциoнaлaц који је oсвojиo титулу првaкa Eнглeскe сa Лидсoм (1991/92), a зaтим пoстигao 70 гoлoвa у 156 нaступa у Прeмиjeр лиги зa Maнчeстeр Jунajтeд, прe нeгo штo сe пoвукao из фудбaлa 1997. године.

Кaнтoнa je 25. jaнуaрa 1995. биo aктeр jeднoг oд нajoзлoглaшeниjих инцидeнaтa у фудбaлу кaдa je, кao игрaч Maнчeстeр Jунajтeдa, у „кунг-фу“ стилу нaпao jeднoг нaвиjaчa Кристaл Пaлaсa. Дoбиo je дeвeтoмeсeчну зaбрaну игрaњa фудбaлa. Био је то његов покушај да избаци расизам из фудбала, који је фаворизован од стране фудбалских навијача. Његов пркос те ноћи одредио је његову каријеру, али и живот.

Пoстигao je 20 гoлoвa зa рeпрeзeнтaциjу, aли никaдa ниje прeдстaвљao сoпствeну зeмљу нa Свeтскoм првeнству у фудбaлу. Њeгoв oпрoштaj oд фудбaлa 1997. знaчиo je дa ћe прoпустити шaмпиoнaт 1998, aли истинa je и тo дa вeрoвaтнo нe би биo ни пoзвaн, jeр ниje биo нa списку ни зa Eурo 1996.

Oвaj вeлики фудбaлeр, лeгeндa Фрaнцускe и Maнчeстeр Јунajтeдa ниje сe oдao лaгoднoм и бoгaтoм живoту нaкoн зaвршeткa бурнe и вeликe кaриjeрe. Пoсвeтиo сe глуми у игрaним филмoвимa, a чeстo учествује у кампањама и пoзивa Фрaнцузe и Eврoпљaнe дa сe прoбудe. Критикoвao je бaнкe, Meђунaрoдну фудбaлску фeдeрaциjу (ФИФA), влaдe и држaвe збoг нeпoштoвaњa људских прaвa. Кaдa je зaхтeвao дa сe oбрaти пaжњa нa бeскућникe, биo je чaк пoмињaн и кao прeдсeднички кaндидaт 2012. гoдинe.

Кaнтoнa je прoмeниo пeт клубoвa у Фрaнцускoj зaтo штo je гoвoриo oнo штo мисли. Oн сe буниo прoтив влaсникa клубoвa, гoвoриo o лoшим oсoбинaмa сeлeктoрa Фрaнцускe, пoцeпao je дрeс кaдa je трeнeр пoкушao дa гa зaмeни, пoтукao сe нa трeнингу. Свaки пут je Кaнтoнa биo у прaву. И бaш зaтo штo je биo у прaву, сви су гa сe лaкo oдрицaли. Никo ниje вoлeo дa имa тако талентованог игрaчa, jeр oн je биo oпaсaн бунтoвник.

Управо је његов бунт и осећај за правду био инспирација да 2012. године, Ерик Кантона сними документарни филм „Фудбалери бунтовници“ („Football Rebels“). То је прича о пет фудбалера, фудбалским легендама, које је друштвена свест одвела изван терена у политичку арену, и који су одбијали да ћуте и покушавали да помогну својим друштвима, земљама и народима. Фудбалери које је друштвена савест навела да искористе своју славу и утицај како би се супротставили неправедним режимима, придружили се опозиционим покретима и водили борбу за демократију и људска права у својим земљама.

У времену када фудбалски бизнис квари чак и сам наш однос према спорту, Кантона буди савест и свест, указујући на играче који су постали симбол отпора. Филм је документарна серија-манифест који поново истиче вредност спорта у односу на грађане, кроз пет прича блиских Ерику Кантони.

Прeд пoчeтaк Свeтскoг првeнствa у Бразилу, рeкao je дa je нoвaц кojи je брaзилскa влaдa пoтрoшилa нa стaдиoнe и изгубилa у кoрупциjи, трeбaлo дa искoристи зa шкoлствo и здрaвствo. Из тог разлога, 2014. године је снимио документарни филм „У потрази за Ријом“ („Looking for Rio“) у којем је истраживао развој четири главна фудбалска клуба у Рију - Флуминенсе, Васко де Гама, Фламенго и Ботафого. Такође се бавио жестоким ривалством између клубова, друштвеним аспектом који стоји иза тимова и како је државна потрошња на Светско првенство довела Бразилце да протестују на улицама.

У пoслeдњe врeмe ради сa oргaнизaциjoм “Amnesti International“ за заштиту људских права и покренуо је и оштар напад на Катар који је домаћин Светског првенства 2022. године, критикујући третман радника и описујући турнир као "само за новац".

# data[].attributes.attachment_link.title
Fudbaleri buntovnici (Football Rebels) Offcial trailer

# data[].attributes.headline
"Председник неконформиста" (Хосе Мухика) - Јован Васић 12.12.2022.

# data[].attributes.subject
"Председник неконформиста" (Хосе Мухика) - Јован Васић 12.12.2022.

# data[].attributes.body
Бити неконформиста је примамљиво за људе који не желе да прате "крдо" међу које припада већина друштва.
Они често желе да праве уникатне одлуке необазирући се на друштвене норме и мишљења других.
Својим одлукама неконформисти прате њихов лични морални компас, креирајући своје дефиниције за исправно и погрешно. Бити неконформиста је лако за једну просечну особу која нема шта конкретно да изгуби, међутим Хосе Мухика показује како је бити неконформиста и председник једне државе у исто време.

Хосе Мухика (пуно име Хосе Алберто Мухика Кордано) рођен је 20. маја 1935. у Уругвају.
Пре политике бавио се пољопривредом, од 2005. до 2008. године био је министар сточарства, пољопривреде и рибарства. Изабран је за председника на изборима 2009. а на власти је био од 1. марта 2010 до 1. марта 2015.
Хосе Мухика се у својој прошлости (средином 1960-их) придружио наоружаној политичкој групи под именом Тупамарос инспирисану Кубанском револуцијом, где већ у својим почецима показује наклон за борбу против власти и норме. Након свакаквих успешних и неуспешних покушаја бежања из затвора коначно је пуштен 1985. након чега наставља свој живот и политичку каријеру.

Само три године након што је изабран за председника (2012.) прави свој први контраверзни потез  предлогом да се марихуана у Уругвају легализује. Мухика је свој потез оправдао објашњавајући да ће профит који је процењен на око 40 милиона еура припасти држави а не криминалцима, али његов једини циљ није био новац и борба са криминалом, већ контрола над тиме ко у коликој мери користи марихуану и пружити помоћ као што је случај са алкохоличарима.

Исте године је легализовао абортус за жене.
Нешто касније (2013.) велику храброст је показао легализацијом истополног брака, који је неуобичајен за једну државу као што је Уругвај.

Поред свих одлука које га чине контраверзним он се показао као одличан председник са статистикама (7% незапослености, минимална плата удвостручена...).
Али осим успеха на папиру показао је велику љубав за Латиноамеричку заједницу, приликом једног интервјуа говорио је како би желео да уједини све Латиноамеричке државе у једну. Колико год да идеја звучи немогуће ипак причамо о човеку који се изборио за легализацију марихуане, абортуса и истополних бракова, осим тога његова љубав према идеји се чинила стварном међутим његов мандат истекао је убрзо након датог интервјуа (линк интервјуа https://www.youtube.com/watch?v=Z3dmC_ppHkc).
Доказ да је његова љубав према Латиноамеричкој заједници обострана била би бројност медаља части које је добио од држава попут Парагваја, Еквадора, Мексика, Аргентине и Перуа.

У исто време када је био председник возио је аутомобил који данас вреди мање од хиљаду еура (Волксwаген Беетле 1987. годиште), што још једном показује да не иде стопама норме, када су му понудили милион долара за исти рекао је како би паре отишле на изградњу домова за бескућнике.

У његову част српски продуцент Емир Кустурица 2018. направио је документарни филм "Пепе, један узвишени живот" где је Мухика назван "задњим херојем политике" што је он касније скромно негирао, такође је исте године направљен филм под именом "Дванаестогодишња ноћ" режирао га је Алваро Брехнер, филм говори о Мухики и његовој прошлости и млађим данима које је провео у затвору.

Мухика је данас у заслуженој пензији и дане проводи на фарми у периферији Монтевидеа са својом женом Луцијом. Његова пензија је добро заслужена зато што је остао при својим коренима (у политичкој партији МПП је од 1989.) што се може показати бројним ризичним потезима за које су га сигурно многи моћни и немоћни људи осуђивали. Иако је могао да изабере лагодну каријеру од које би се обогатио без пуно мучења Мухика је одабрао неконформистички начин живота од почетка до краја.

# data[].attributes.attachment_link.title
Pepe Mujica - Lessons from the Flowerbed (full documentary)

# data[].attributes.headline
Мухамед Али-Никола Делић 12.12.2022

# data[].attributes.subject
Мухамед Али-Никола Делић 12.12.2022

# data[].attributes.headline
Чудак у свемиру (Elon Musk) - Никола Костић  7.17.2022                                             

# data[].attributes.subject
Чудак у свемиру (Elon Musk) - Никола Костић  7.17.2022                                             

# data[].attributes.body
Илон Маск (Еlon Musk) (рођен 28. јуна 1971. године у Јужноафричкој Републици) тренутно је најбогатији човек на свету. Оснивач је неколико врло утицајних компанија претежно у области науке.

Гледајући њега из овог угла не бисмо могли да га сврстамо међу неконформисте, али заправо неконформизам који је он имао у својим раним годинама рада га је управо довео на ово место где се сада налази.

Одрастао је у обичној породици, али он није био обичан дечак. Од малена је показивао заинтересованост за новим знањем. Његова мајка посебно је истала његово надпросечно фотографско памћење.

Кљчни и почетни корак ка његовом успеху истиче  да је одлазак у Сједињене Америчке Државе, са само седамнаест година. Прва компанија коју је започео јесте Зип2 (Zip2). Била је пун погодак и успео је да је прода за велике раре које ће даље уложити у нове пројекте.

Његов циљ увек је био да покуша да промени свет, основавши компанију СпејсЕкс (SpaceX) упустио се у његову највећу борбу до сада. Свемирски ситем није напредовао од шездесетих година прошлог века и он је имао визију да га унапреди. Његова идеја је била да изуме јефтиније ракете које би могле да се користе више пута. Јавност се подсмевала његовим идејама и говорила је да то никада неће моћи да успе. Критике јавности поспешавали су неуспеси полетања ових нових ракета.
Упоредо са свемирском компанијом развијала се и новоотворена Тесла.

Илон је био незадовољан великом потрошњом фосилних горива и зато долази до идеје да направи такође јефтине али овај пут електричне аутомобиле, основао је Теслу,његову најпознатију компанију.

За разлику од свих других бизнисмена и компаниај на свету Илонов циљ је цивилизацијски напредак и опстанак и то њега чини посебним и јединим. Новац му је једино потребан за даљи развој а не за спопствене пролазне потребе.

Упоредо са кризом са ракетама нова компанја Тесла је била исто у проблему. Свет није био спреман за ову револуционарну врсту погона. Маск је био изричит у одлуци да сачува Теслу. После четвртог покушаја извршено је успешно полетање његове нове ракете. Ово му једало ветар у леђа са којим до дан данас успева да развија и остварује своје циљеве.

# data[].attributes.attachment_link.title
Elon Musk: How I Became The Real 'Iron Man'

# data[].attributes.headline
Горан Јевтић - Петра Вукобрат 09.12.2022.

# data[].attributes.subject
Горан Јевтић - Петра Вукобрат 09.12.2022.

# data[].attributes.headline
„Албатрос модерног доба“ – Андреј Јосифовски Пијаниста  Аутор: Алекса Јањушевић 15.12.2022.

# data[].attributes.subject
„Албатрос модерног доба“ – Андреј Јосифовски Пијаниста  Аутор: Алекса Јањушевић 15.12.2022.

# data[].attributes.body
Андреј Јосифовски, познатији под надимком Пијаниста, рођен је у Београду 1990. године. По образовању је архитекта, а један је од организатора стрит-арт фестивала „Runaway“. Од малих ногу изражава се кроз уметност – прво је то био клавир (отуда и надимак), онда је уследила архитектура, а последњих година ради на сликању мурала.

Како и сам наводи у бројним интервјуима, њега занима искључиво уметност, али сви његови радови подстакнути су бунтом и садрже јаку поруку.

„Сви моји мурали имају јаку поруку јер увек наглашавам да су радови без идеја и поруке обична декорација, додворавање људима.“ (преузето из интервјуа са сајта ekspres.net)

Чему се заправо Пијаниста супротставља? Супротставља се кичу, шунду, квазиуметницима, али и извитопереном друштву, лажним друштвеним односима и режиму уопште.

Будући да јавно изражава свој бунтовнички дух, често бива кажњен за то – његови радови редовно бивају ишарани, склоњени или на неки други начин цензурисани. Тако је једном приликом у пет ујутру завршио са израдом мурала, а само 3 сата касније мурал је био прекречен. Јасно је да су његови радови доступни свима, јер, како сам каже, ствара у јавном музеју; то значи да су поруке које шаље много доступније од галеријских изложби, а самим тим представљају већу опасност онима који не желе то да чују и виде.

Међутим, 2022. године Јосифовски, који иначе ради као доцент на Архитектонском факултету, оптужен је од стране студенткиња за сексуално узнемиравање. Медији су данима писали о томе, али се онда обратио и сам Пијаниста: „За мене је факултет светиња, што за ових десетак година рада зна неколико стотина студената који су похађали моје вежбе, као и колеге са којима сам радио. Истина је да се не свиђам многима што инсистирам на знању и напорном раду, а оцене не поклањам. У моју професионалност у раду су сви добро упућени. Имам паметнија посла него да коментаришем анонимне и измишљене наводе и таблоидне наслове, којима би неко да ме јавно дискредитује. Сви знамо чији је то механизам рада, а опште је познато да данас све може да се наручи.“ (извор: nova.rs)

Овај догађај је био јавни атентат на његову личност и његово дело; овим се довело у питање његов рад, његов посао, његова каријера, па чак и породични углед. Поврх свега, Јосифовски не намерева да стане, а једном приликом изјавио је да нема те казне која ће га зауставити, сем да му, као чувеном Сави Шумановићу, одсеку руке. Он себе доживљава као посредника коме је дат таленат да кроз уметност отвори људима очи.

А на питање шта сматра својом највећом победом, одговара: „Највећом победом сматрам своју истрајност да завршим све ствари које започнем“. (извор: talas.rs)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
24 minuta sa Zoranom Kesićem - Zvanični kanal

# data[].attributes.attachment_link.title
Gost: Andrej Josifovski "Pijanista" | ep241deo07

# data[].attributes.headline
Нардвуар (Људска Сервиета)-Данило Петровић 4/6 (5.12.2022.)

# data[].attributes.subject
Нардвуар (Људска Сервиета)-Данило Петровић 4/6 (5.12.2022.)

# data[].attributes.body
Џон Рускин /Nardwuar/Nardwuar the Human Serviette

Рођен 7.5.1968. у Ванкувер, Канади (родитељи Олга и Вернон Рускин). Мало мање познат у великој слици, али у уским музичким круговима је један од најпрестижнијих интервјуера са дугом листом гостију - oд председника до крање заборављених личности. Неконформиста је у смислу да је нашао скроз други начин и стил интервјуа, где су остали ниске енергије и једноставни, његови су нешто сасвим друго - нешто живо и са пулсом, а и као особа је крање занимљив и ван норме.

Живот је опточео са већ изабраним путем, како му је мајка била новинар. Она је била локални интервјуер и то у буквалном смислу, интервјуисала је насумичне грађане њихове заједнице. Имао је природни таленат за анимирање људи и био је актуелан у томе, улазећи у разне приредбе ''отвореног микрофона'' чак и у основној школи, где је и обично био фаворита.

1985. са свега 17 година врши први интервју, група је ''Poisoned" (Поизонд), где их пропитује након дугог извођења [1]. Овде већ показује зачетке веома јаке личности и показује висок ниво талента.
1986. даје себи надимак Нардуар, што он каже да је сленг који су он и његови пријатељи користили за старце [2]. Касније је и објаснио шта значи ''the Human Serviette'' - како се у Канади користи тај (''serviette'') израз уместо ''napkin'', када је био у ресторану и тражио марамицу, он и амерички конобар нису могли да се споразумевају [2].

Његова прва велика прилика је била када је задобио радио време на локалној факултетској станици, CiTR-FM.
Почевши са свега 1 минут времена, а како су расли његови слушаоци тако је и временски интервал растао. Баш и на тој радио станици је смислио своју најпознатију фразу ''Дут дула дут дут... дут ду.'', што каже да је инспирисано трубом која се чује на крају хокеј мечева [3].

Кроз 90'те је имао више интервјуа са великим лицима тога времена, као што су ''Нирванин'' Курт Кобеин [4], ''Моторхед'' [5], ''Соник Јут'' [6], па чак и Михаила Горбачова 1993. [7].

Интервју који би га отворио хип-хоп заједници се одиграо 2000., са Снуп Догом [8]. Тада би и по први пут започео дугу традицију доношења поклона лицима који интервјуише, а то би му уједно и означило почетак пријатељства са рапером и још 9 каснијих сретања.

Главна врлина је његов комплетно шокантан стил интервјуа, који је у то време (па чак и данас) био сматран као крање дрзак али и веома интересантан. За разлику од стандарног пропитивања о нпр. албуму или наследним пројектима, Нардвуар би се фокусирао на приватни живот особе. Обично би то била нека прича, догађај, група или друго име коју само та особа и понеки близак пријатељ знају, а десила се пре пар деценија. Због овога је више пута оптужен за то да је члан неке скривене заједнице или да има везе са владом.

Такође има и сопствену панк-рок музичку групу, ''Тhe Evaporators'' (Евапоратори), основану 1986. Сврха ове групе је више комична него озбиљна са сјајним именима као ''Addicted to cheese'', ''I can't be shaved'' i ''The Bombs in My Pants!''.

Ових дана је још увек лице о коме су поприлично мешана мишљена. Неки једноставно одбијају интервју с'њим (као Кид Кади), неки су отворено вређали (као Дејв Раунтри групе ''Блур''), а неки га сматрају као најбољим интервјуером којег су икад срели (као Снуп Дог, Лејди Гага, Иги Поп). Ипак, чињеница на којој се сви они слажу независно од личног мишљења, је да је Нардвуар веома ван норме као особа - било то лоше или добро. Нико досада није успео да опонаша његов стил и чисту количину истраживања коју ради о особи пре сваког упознавања, а с'обзиром да је урадио преко 1500+ интервјуа, може се назвати и веома упорним радником.

# data[].attributes.headline
Србин у елити (Новак Ђоковић) - Димитрије Родић 5.12.2022.

# data[].attributes.subject
Србин у елити (Новак Ђоковић) - Димитрије Родић 5.12.2022.

# data[].attributes.body
Новак Ђоковић (Београд, 22. мај 1987) српски је професионални тенисер. На првом месту АТП листе је провео 374 недеље што је најдужи период у историји отворене ере. Његови успеси попут педесет титула у каријери: гренд слемови, турнири мастерс серије, титула у Србији на Дејвис купу 2010. године..итд. не могу да се занемаре али за мене то није оно што га чини различитим од осталих.

Сврставамо га у једне од великих неконформиста из разлога што брани своје принципе и ставове макар га коштали каријере па и живота.

Све почиње 14. децембра када је био на утакмици Црвене Звезде и Барселоне. Кошаркаш Најџел Хејс Дејвис који се фотографисао са Новаком му је тог дана пренео корона вирус. Када је Новак сазнао да је он био позитиван, иако није имао симптоме вируса, тражио је да уради брзи и ПСР тест. Брзи тест му је показао негативни резултат а ПСР је још требао да стигне али с обзиром да је брзи тест био негативан а он није имао симптоме, Новак се одлучује да оде на доделу награда где је изложио децу и остале присутне вирусу. Како Новак сматра, прва највећа грешка је била следећег дана(када је већ стигао позитиван ПСР тест) где је он прихватио да се слика за француски спортски лист.

Новак је знао да неће ићи у Аустралију да игра али му се указало медицинско изузеће које је он искористио заједно са још 20 људи. Од тих 20 он, хрватски тренер и чешка тенисерка су умали специфичко медицинско изузеже(невакцинисан и прележао вирус). Њих двоје су ушли у Аустралију 10 дана уочи Новаковог доласка и тенисерка је играла али када се појавио Србин појавио се и проблем. Укинуте су им визе и депортовани су из земље.
Након свега Новак идаље остаје скроман, говори како у доба пандемије правила важе за све и није хтео да искористи свој привилегован статус да на силу уђе у Аустралију. Када га одводе у имиграциони центар у коме су ужасни услови, ту додатно можемо да видимо опхођење према једном великом Србину.

"Из осећаја апсолутне немоћи наступа ослобођење".

И сам Новак сматра да је лака мета за политичаре у Аустралији баш зато што се налази у елити а потиче из Земље која је на лошем гласу у свету("Смртоносна комбинација"). Међутим, он није дозволио да медијска лавина утиче на његову психу.

Упркос громогласном ћутању његових колега, огласили су се и они који су на његовој страни. Један од њих је Киргиос са којим је Ђоковић имао доста неразумевања у прошлости што га је доста изненадило.

Новак Ђоковић ће увек бити неконформиста због својих часних ставова. Иако припада елити он ће се борити за праве ставове макар га коштале каријере.

# data[].attributes.headline
Неко вас посматра (Edward Snowden)-Иван Тешић 4/6 (чланак започет-5.12.2022. 18:50 часова, чланак завршен 10.12.2022 13:16 часова)

# data[].attributes.subject
Неко вас посматра (Edward Snowden)-Иван Тешић 4/6 (чланак започет-5.12.2022. 18:50 часова, чланак завршен 10.12.2022 13:16 часова)

# data[].attributes.body
Конформисти су индивидуе које слепо прате друштвене норме, али због тога су подложне манипулацијама које генеришу ''ауторитети'', када год осете да су угрожени или када год осете да се мора ''исправити стварност''. Тако се увек изнова формирају нове норме понашања од стране ''ауторитета'', и у појединцима који су део масе изазива страх од различитости и потискује жеље за критичким мишљењем. Неконформисти су људи који раде све супротно од свега горе наведеног.

Данас у свету људима је веома добро познато да многе владе и разне државне и парадржавне организације врше масовну шпијунажу путем видео надзора, интернета, телефонских разговора, порука, итд., било над сопственим или над туђим становништвом. Мада, пре само мање од десет година то није био случај, него се само наслућивало. Пре тога народ је био делимично свестан да влада на неки начин прати појединце унутар државе који су били под надзором због некакве сумњиве активности, али ни сами грађани САД-а, државе која је у највећој мери спроводила масовне актове шпијунаже широм света, нису могли ни да замисле обимност читаве те операције. Све то ће ускоро да промени један човек под именом Едвард Сноуден.

Господин Сноуден се још у свом тинејџерском периоду живота заинтересовао за интернет и за рачунарство. Након развода његових родитеља Госп. Сноуден се преселио у стан његове мајке унутар насеља Вудленд вилиџ, где је већина његових суседа било запослено у федералној власти, а и такође је добар део њих био запослен у седишту Агенције за националну безбедност - НСА (енг. NSA), које се налазило у близини његовог места пребивалишта. Поред његове неисцрпљиве фасцинације према компјутерима, Госп. Сноуден је такође веома био заинтересован за НСА, тврди се да је још и у том свом релативно раном адолесцентном периоду знао све о Агенцији.

Након пар година и једног неуспелог покушаја да се задржи у америчкој војсци Госп. Сноуден се коначно запослио у Централној обавештајној агенцији – ЦИА. Током свог трогодишњег запослења почео је да гаји незадовољство према новоизабраној Обама администрацији и њиховој невољности да изведу припаднике Бушове владе пред лице правде, који су одобравали радње у вези са незаконитим хапшењима током Ирачког рата, који је и сам по себи био незаконит. Притом, његова скоро откривена идеја о слободи појединца и слободи говора, на једном пословном путу у Женеви, је само допринела његовој жељи за проналажењем начина да се цела та ситуација, у његовој домовини првенствено, промени на боље, што се тиче права на приватност, личних слобода и права на сопствене ставове.

Он је у том периоду увелико био свестан о глобалним актовима шпијунаже које је спроводила Америка и за то време је разрађивао план са којим би разоткрио тајне америчке владе о илегалном прислушкивању, мада морао је још мало да сачека јер у том тренутку није имао приступ неопходним документима који би сведочили о тој афери.

Напокон, током 2009. године Госп. Сноуден даје отказ у ЦИА, и успева да се запосли у НСА. У раздобљу од 2009. до 2012. године он успева да тачно утврди величину размере НСА-ових незаконитих прислушкивања, како над грађанима САД-а, тако и над грађанима трећих земаља, и добија приступ строго поверљивим информацијама везаних за читаву операцију.

Најзад, све је спремно, куцнуо је час. Сноуден је почео да објављује поверљиве податке. Тај процес је трајао наредних годину дана, 2013-2014. године. Садржај свих тих силних информација је преобиман само да се наведе, а камоли да се свако ''цурење'' информација појединачно описује, али можемо рећи да су све те информације углавном говориле о НСА-овим безбројним илегалним прислушкивањима и безбројним кршењима права на приватност који су у сваком погледу били противзаконити и бесмислени.

Наравно, убрзо након ''цурења'' информација НСА је негирала све те тужбе и тврдила је да је то све било у корист америчких грађана и да је цела та афера била само мера против тероризма, иако је Џефери Стоун, припадник беле куће, јавно изнео да не постоје докази који потврђују превенцију било каквог тероризма помоћу сакупљања података са цивилних мобилних телефона. Поред тога тадашњи председник Обама је покушао да утеши грађане говорећи им да немају за шта да се брину зато што им ''нико не прислушкује телефонске разговоре'' и ''не постоји ништа слично попут шпијунирања Американаца''.

У једном тренутку током те афере Госп. Сноуден прво бежи у Хонгконг, Кину, а потом  одлази у Москву, Русију где првенствено добија азил 1. августа 2013. године, а потом добија руско држављанство 2022. године, где живи и дан данас са супругом и двоје деце.

Едвард Сноуден је један веома изузетан пример неконформисте чији су оба родитеља били државни службеници и израите патриоте, међутим он се није препустио благодетима конформистичког начина живота које искључује критичко мишљење и осећај за правду. Мењао је такав конформистички начин живота, без осећаја одговорности за опште добро, за живот пун неизвесности и без гаранција ради постизања заштите општих идеја хуманизма.