# data[].attributes.headline
Šta je potrebno da bi članak bio uspešno urađen?

# data[].attributes.subject
Šta je potrebno da bi članak bio uspešno urađen?

# data[].attributes.body
1. naslov, ime i prezime
2.tema -odgovarajuća ali originalna
3.tekst sa referencama
4.ilustracija sa pravom objavljivanja
5.vremenska dinamika

# data[].attributes.body
1.Preuzimanje aplikacije. Upoznavanje digitalnog okruženja.
2.Istraživanje i razmišljanje - koja /čija je priča o identitetu odgovarajuća. Prikupljanje podataka.
3.Izbor podataka. Pisanje tekstualnog dela članka. Provera autorskih prava. Izbor ilustracije.
4.Kreiranje i objavljivanje članka. Pregledanje drugih objava. Postavljanje komentara.

# data[].attributes.body
,, Za mene postoje dva zavičaja, jedan je taj literarni, ili ako hoćete fiktivni, koji doista postoji i za mene je stvaran; drugi je pak taj zavičaj koji jeste stvaran ali za mene odavno ne postoji a pogotovo ne postoji sada, nakon ovog poslednjeg rata.
Ne vjerujem da su neki drugi i nečiji zavičaji bolji, na ovim našim balkanskim pustopljinama, pa ako sam što činio ovih proteklih godina, onda sam stalno bježao od zavičaja, a on me  tako proganjao da sam bježeći od njega sve više postajao njegov zatočenik.
Naravno, mislim na svoje knjige, u njima se ponosim svojim zavičajem točno onoliko koliko ga u stvarnosti prezirem.  Da nije bilo tog zavičaja ne bih nikad stvorio takve karaktere,takve likove, takve svjetove, niti bih o svim tim mračnim nagonima išta znao. Može se biti pisac i bez zavičaja ali ja vjerovatno nisam mogao drugačije.''

# data[].attributes.body
Pesimist sam po pitanju toga što nam donosi budućnost. Znamo svi mi  s prostora bivše Jugoslavije kako je teško zaustaviti to kolo nasilja i etničke mržnje kad se ono jednom pokrene. Plašim se sličnog scenarija, ali čini mi se da se on već događa tu pred našim očima. Imam ponekas osjećaj kao da je Treći svjetski rat već počeo, sem što se ne vodi atomskim oružjem kao što smo očekivali i nema jasne bojišnice. Barem ne još.
,,Norveški profesor socijalne antropologije Thomas Hylland Eriksen tvrdi da je danas na snazi tzv.  “ mekdonaldizacija islama ”. Dakle, islam kakav je vehabijski islam u saudijskoj Arabiji sada se prodaje svijetu kao nekakav standardni islam. Mislim da dosta ljudi u zapadnom svijetu i Evropi danas, kad kažeš ,,musliman'', misli na jednog vehabiju iz Saudijske Arabije. ’’

# data[].attributes.body
''Pojam lutanja je dvosmislen i ambivalentan. Lutaju životinje, ljudi, narodi, bogovi a luta i istorija. Lutanje može biti fizičko i metafizičko, namerno ili prinudno, avantura ili izgubljenost, zabava ili muka, igra ili nesnalaženje, veselo ili smrtonosno. Lutalicama zavidimo na slobodi ali ih i sažaljevamo zbog te iste slobode.
Ljudi često lutaju u potrazi za svojim identitetom, pričom o tome ko su i šta su. Svoju izgubljenost predstavljaju ponekad kao dostignuti cilj. Prave lažne mape da bi opravdali što su se izgubili, traže alibi za svoja dela, opravdanja za svoje greške, pribavljaju smisao svom postojanju. Tako se avanturizam predstavlja kao principijelno putovanje, sebičnost kao stremljenje višim ciljevima, pljačka kao borba za slobodu, napad kao samodbrana, genocid kao sveti pohod.''

# data[].attributes.body
“ Priznajem javno da sam se osećao poraženo kad sam čuo da je Albanac podigao ruku na starca 1999. godine, prvi put u istoriji, kolikoznam. Svi smo prešli granice koje se podrazumevaju bez obzira na tragediju koju je čovek doživeo. Zašto se onda čudimo ovoj strašnoj Božijoj kazni koju živimo ?…

“Želeo sam da svojim poslom oplemenjujem ljude, za mene je gluma nekada bila misionarski blagoslov, umetnost je bila moja dobra vest koju sam doneo sa sobom … Već godinama sve odbijam da igram i mislim da ću tako i nastaviti. Zbog čitavog ovog pakla, izgubio sam smisao poziva i kad već ne osećam svrhu glume, ne želim njome više ni da se bavim …''

# data[].attributes.body
,, Koristim priliku da se zahvalim svojim sugrađanima koji su se bezrezervno pridružili ovoj maloj, usputnoj i očigledno ne posebno značajnoj hajci na mene.

U svakom slučaju, mislim, znam i osjećam da je moja dužnost, dužnost naše struke da gradimo mostove. Ne odustati od saradnje i zajedništva. Ali ne nacionalne. Profesionalne. Ljudske.

Koliko ćemo prijatelja izdati da ne počinimo veliku, jedino priznatu, nacionalnu izdaju? Koliko malih ljudskih izdaja, koliko sitnih zvjerstava treba počiniti da bi ostali "čisti pred narodom"?

Ja, nažalost, nikada neću moći  "mrziti sve Srbe", niti  uopće shvatiti   šta to zapravo znači.

Bez obzira na to hoćemo li živjeti   u jednoj, u pet ili u pedeset država, dajte da ne zaboravimo na ljude, svakog pojedinačno, bez obzira na kojoj se strani ovog našeg Zida taj dotični  zatekao. Slučajno smo ovdje rođeni, slučajno smo ovi ili oni, pa valjda ima još nešto osim toga? ''