# data[].attributes.headline
Це одна з найскладніших і не вирішених до кінця проблем астрономії. Поки що немає жодної загальновизнаної гіпотези, яка б задовільно пояснювала всі відомі факти. Ще якихось 20 років тому ми нічого не знали про існування планетних систем біля інших зір. Тому астрономи не могли порівнювати будову Сонячної системи з іншими подібними утвореннями у Всесвіті. Це одна з причин нашої низької обізнаності щодо походження Сонячної системи.

# data[].attributes.subject
Це одна з найскладніших і не вирішених до кінця проблем астрономії. Поки що немає жодної загальновизнаної гіпотези, яка б задовільно пояснювала всі відомі факти. Ще якихось 20 років тому ми нічого не знали про існування планетних систем біля інших зір. Тому астрономи не могли порівнювати будову Сонячної системи з іншими подібними утвореннями у Всесвіті. Це одна з причин нашої низької обізнаності щодо походження Сонячної системи.

# data[].attributes.headline
Ідеться про те, що астрономія вивчає небесні тіла не лише в якийсь певний фіксований час їх існування, але й простежує їхній розвиток (еволюцію) від минулого до майбутнього. Ба більше, майже завжди розглядає походження небесного тіла і його прикінцеві етапи існування. Якраз про виникнення Сонячної системи як цілісного об’єкта, йдеться в цьому параграфі. Важливо звернути увагу на загальні характеристики будови Сонячної системи. Вони є початковими умовами для пошуку відповіді про зародження й еволюцію нашої планетної системи. Адже будь-яка теорія цього процесу має їх передбачувати й пояснювати.

# data[].attributes.subject
Ідеться про те, що астрономія вивчає небесні тіла не лише в якийсь певний фіксований час їх існування, але й простежує їхній розвиток (еволюцію) від минулого до майбутнього. Ба більше, майже завжди розглядає походження небесного тіла і його прикінцеві етапи існування. Якраз про виникнення Сонячної системи як цілісного об’єкта, йдеться в цьому параграфі. Важливо звернути увагу на загальні характеристики будови Сонячної системи. Вони є початковими умовами для пошуку відповіді про зародження й еволюцію нашої планетної системи. Адже будь-яка теорія цього процесу має їх передбачувати й пояснювати.

# data[].attributes.headline
Це розділ астрономії, що вивчає походження й розвиток (еволюцію) різних небесних тіл, зокрема і Сонячної системи в цілому та її окремих об’єктів. Завдання космогонії — з’ясувати коли, з якої форми матерії (пилу, газу тощо) і як (за яких фізичних умов) утворився той чи інший астрономічний об’єкт. Які процеси передували та сприяли його виникненню, і яким буде його розвиток надалі. Космогонія намагається виявити зв’язки різних небесних тіл, знайти загальні закономірності еволюції однорідної групи тіл. Це дозволяє не лише прогнозувати майбутнє космічних об’єктів, але й свідчить про закономірності розвитку матерії та розкриває механізми переходу однієї її форми в іншу. Отак космогонія показує матеріальну єдність нашого Всесвіту.

# data[].attributes.subject
Це розділ астрономії, що вивчає походження й розвиток (еволюцію) різних небесних тіл, зокрема і Сонячної системи в цілому та її окремих об’єктів. Завдання космогонії — з’ясувати коли, з якої форми матерії (пилу, газу тощо) і як (за яких фізичних умов) утворився той чи інший астрономічний об’єкт. Які процеси передували та сприяли його виникненню, і яким буде його розвиток надалі. Космогонія намагається виявити зв’язки різних небесних тіл, знайти загальні закономірності еволюції однорідної групи тіл. Це дозволяє не лише прогнозувати майбутнє космічних об’єктів, але й свідчить про закономірності розвитку матерії та розкриває механізми переходу однієї її форми в іншу. Отак космогонія показує матеріальну єдність нашого Всесвіту.

# data[].attributes.headline
1.Площини орбіт усіх планет і всіх супутників, за винятком супутників Урана, майже збігаються з площиною Сонячного екватора.

# data[].attributes.subject
1.Площини орбіт усіх планет і всіх супутників, за винятком супутників Урана, майже збігаються з площиною Сонячного екватора.

# data[].attributes.headline
2.Усі планети обертаються навколо Сонця в одному й тому самому напрямку, що збігається з напрямком обертання Сонця навколо своєї осі. Цей напрямок обертання в астрономії називають прямим.

# data[].attributes.subject
2.Усі планети обертаються навколо Сонця в одному й тому самому напрямку, що збігається з напрямком обертання Сонця навколо своєї осі. Цей напрямок обертання в астрономії називають прямим.

# data[].attributes.headline
3.Планети обертаються навколо своїх осей у прямому напрямку, за винятком Венери й Урана, які мають зворотне обертання.

# data[].attributes.subject
3.Планети обертаються навколо своїх осей у прямому напрямку, за винятком Венери й Урана, які мають зворотне обертання.

# data[].attributes.headline
4.Еліптичні орбіти великих планет і супутників дуже близькі до кіл.

# data[].attributes.subject
4.Еліптичні орбіти великих планет і супутників дуже близькі до кіл.

# data[].attributes.headline
5.Більшість супутників обертаються навколо своїх планет також у прямому напрямку.

# data[].attributes.subject
5.Більшість супутників обертаються навколо своїх планет також у прямому напрямку.

# data[].attributes.headline
6.Великі планети поділяються на дві групи — планети земної групи (Меркурій, Венера, Земля, Марс) і планети-гіганти (Юпітер, Сатурн, Уран і Нептун). Обидві групи відмінні між собою розмірами і складом речовини.

# data[].attributes.subject
6.Великі планети поділяються на дві групи — планети земної групи (Меркурій, Венера, Земля, Марс) і планети-гіганти (Юпітер, Сатурн, Уран і Нептун). Обидві групи відмінні між собою розмірами і складом речовини.

# data[].attributes.headline
7.Середні відстані від Сонця для майже всіх великих планет підпорядковуються правилу Тиціуса-Боде.

# data[].attributes.subject
7.Середні відстані від Сонця для майже всіх великих планет підпорядковуються правилу Тиціуса-Боде.

# data[].attributes.headline
8.Майже всі комети мають витягнуті орбіти (часто параболічні й навіть гіперболічні). Ці орбіти по-різному орієнтовані щодо площини екліптики.

# data[].attributes.subject
8.Майже всі комети мають витягнуті орбіти (часто параболічні й навіть гіперболічні). Ці орбіти по-різному орієнтовані щодо площини екліптики.

# data[].attributes.headline
9.99,86% маси Сонячної системи припадає на Сонце і лише 0,14% на всі інші тіла, однак 98% її моменту загальної кількості руху припадає на планети.

# data[].attributes.subject
9.99,86% маси Сонячної системи припадає на Сонце і лише 0,14% на всі інші тіла, однак 98% її моменту загальної кількості руху припадає на планети.

# data[].attributes.headline
В космогонії Сонячної системи за останні понад 350 років було сформульовано кілька різних гіпотез (Р. Декарт — 1596 - 1650 рр.; І. Кант — 1724 - 1804 рр.; П. Лаплас — 1749 - 1827 рр.; Дж. Джінс — 1877 -1946 рр. та ін.), що намагалися пояснити походження нашої планетної системи. Серед них продуктивними виявилися гіпотези, які пояснювали походження Сонячної системи з газопилового диска, що обертався навколо Сонця. Поступова фрагментація такого диска врешті-решт привела до формування планет. Ці загальні уявлення існували в такому вигляді до середини ХХ ст. Далі почався новий етап вивчення питання походження Сонячної системи. У 1950-х роках О.Ю. Шмідт і його послідовники (В.С. Сафронов) докладно розробили гіпотезу Канта-Лапласа і на її підставі створили теорію походження нашої планетної системи.

# data[].attributes.subject
В космогонії Сонячної системи за останні понад 350 років було сформульовано кілька різних гіпотез (Р. Декарт — 1596 - 1650 рр.; І. Кант — 1724 - 1804 рр.; П. Лаплас — 1749 - 1827 рр.; Дж. Джінс — 1877 -1946 рр. та ін.), що намагалися пояснити походження нашої планетної системи. Серед них продуктивними виявилися гіпотези, які пояснювали походження Сонячної системи з газопилового диска, що обертався навколо Сонця. Поступова фрагментація такого диска врешті-решт привела до формування планет. Ці загальні уявлення існували в такому вигляді до середини ХХ ст. Далі почався новий етап вивчення питання походження Сонячної системи. У 1950-х роках О.Ю. Шмідт і його послідовники (В.С. Сафронов) докладно розробили гіпотезу Канта-Лапласа і на її підставі створили теорію походження нашої планетної системи.

# data[].attributes.headline
Важливим елементом теорії стало уявлення про те, що в газопиловому диску, маса якого становила кілька відсотків від маси Сонця, навколо Протосонця на якомусь етапі існування почався процес злипання окремих пилинок. Це привело до утворення спершу невеликих, а потім дедалі більших згустків, які зіштовхуючись і злипаючись, утворили рій допланетних тіл різного розміру — планетезималей. Ці об’єкти стали будівельним матеріалом для планет, а найбільші планетезималі — їхніми «зародками».

# data[].attributes.subject
Важливим елементом теорії стало уявлення про те, що в газопиловому диску, маса якого становила кілька відсотків від маси Сонця, навколо Протосонця на якомусь етапі існування почався процес злипання окремих пилинок. Це привело до утворення спершу невеликих, а потім дедалі більших згустків, які зіштовхуючись і злипаючись, утворили рій допланетних тіл різного розміру — планетезималей. Ці об’єкти стали будівельним матеріалом для планет, а найбільші планетезималі — їхніми «зародками».