# data[].attributes.body
Under renessansen kom reformasjonen av kirka, som medførte religiøse, samt politiske, språklige og kulturelle endringer.

Den pavestyrte kirka i Roma, med stor makt i Europa, ble etter hvert byttet ut med en kongekontrollert statskirke i de reformerte landene. Religion ble separert fra politikk.

# data[].attributes.body
Selv om renessansen lenger sør var en vekstperiode for politikk og samfunn, inngikk Norge i en union med Danmark i 1380. Dette var starten på den såkalte "firehundreårsnatta", de fire hundre årene Norge var en del av Danmark.

# data[].attributes.body
På 1400-tallet begynte renessansen. Den startet i Italia, og spredde seg til store deler av Europa utover 1600-tallet. Renessansen betyr gjenfødelse; man ville ta avstand fra den nærmeste fortida, middelalderen, og heller se tilbake på antikken. Dermed ble antikk kunst, filosofi og kultur relevant.

# data[].attributes.body
Adelsveldet 1537-1660
styret av Norge
Kirken
Eliten
Statsbygninger og statsinntekter
Hæren
Bøndene og kongen

# data[].attributes.body
Fiskerier
trelast
Bergverk
Ringvirkning

# data[].attributes.body
Befolkningsutviklingen
jordbruk
Gården
Eiendomforholdene
Nye eiere
Husmannsvesenet

# data[].attributes.body
Perioden 1400 - 1600 var et avgjørende skille i historien. Den europeiske ekspansjonen ga vesten kontrollen over store deler av verden. På forbløffende kort tid knyttet Europa fjerne land sammen i et globalt nettverk. Eksotiske varer som mais, poteter, tobakk, kakao og tomater forandret matvaner og skapte nye former for nytelse
Den første fasen av de oversjøiske ekspansjonene var dominert av Spania og Portugal. en blanding av grådighet, politisk rivalisering, misjonsiver og nysgjerrighet var det viktigste drivkreftene bak den voldsomme ekspansjonen. etter hvert som de store inntektene fra de fjerne områdene var brukt opp, meldte andre land seg på konkurransen. på 1600 tallet kastet England, Frankrike og Nederland seg inn i kappløpet om kolonier og dominans på verdenshavene.
Kontakten med andre verdensdeler betydde også kulturmøter verden tidligere knapt hadde sett maken til. bevæpnet med kristendom, våpen og sykdoms mikrober valset europeerne i mange tilfeller over lokale religioner og kulturer

# data[].attributes.body
Framveksten av den polisstatene regnes som antikkens begynnelse. En polisstat var en bystat med et tilhørende jordbruksområdet. Borgeretten i en polisstat var forbeholdt menn som eide jord og kunne stille som soldat i egen utrustning. det fantes flere hundre polisstater. Athen og Sparta var de mektigste av dem. i Athen utviklet det seg et demokrati, mens Sparta mer var et oligarki. i Sparta var hele samfunnet innrettet på å holde høy militær beredskap på grunn av frykten for opprør blant de undertrykte helotene.
Den romerske republikken var et oligarki der makten lå hos senatet. Roma vokste fra bystat til imperium. ved å gi varierende grader av borgerrett til andre folkegrupper skaffet romerne seg alliansepartnere og kunne stille større hærer.
Kvinnene manglet som i Athen og Sparta Borgerett, men kunne ferder på offentlige steder.
Cæsar gjorde seg til enehersker i Roma og ble drept av en gruppe senatorer som ville beskytte republikken. under Cæsers etterfølge Oktavian ble Roma et keiserdømme. et omfattende veinett bidro til å holde riket sammen. kristendommen ble statsreligion i 390- årene.
Svært mange fenomener i vår tid har røtter tilbake i antikken, som politikk, filosofi, kunst, arkitektur, idrett, språk og religion. demokratiet i antikken var forskjellig fra vår tid, men forestillingen om at flertallsavgjørelse av folket gir legitimitet til beslutninger, samt kravene om åpenhet og debatt, er tankegods som har levd videre fra antikken.

# data[].attributes.body
Kirkeorganisasjonen var i tidlig middelalder godt utbygd regionalt og lokalt. I tidlig middelalder begynte biskopen i Roma å kalle seg pave og gjorde krav på en overordnet myndighet innenfor kristenheten. Kirken ble en mektig institusjon i høymiddelalderen

# data[].attributes.body
Senmiddelalderen er blitt regnet som en nedgangstid med pest, kriger, bondeopprør og splittelse innenfor kirken. På den andre siden var det også en tid me vekst og omstilling. I Nord-Italia blomstret for eksempel handelen, og mange bønder fikk det bedre etter svartedauden.

# data[].attributes.body
I Høymiddelalderen ble det strid mellom pave og keiser om valg og innsetting av biskoper. Striden endte med at kriken skulle få gjøre dette selv, men keiseren beholdt fortsatt en viss innflytelse. I 1095 oppfordret pave til korstog for å befri Det hellige land fra muslimene. Korsfarerne erobret Jerusalem og nærliggende områder. Under den kurdiske hærføreren Saladin erobret muslimene tilbake Jerusalem i 1187.

# data[].attributes.body
2,5 millioner f.kr.
Steinredskaper

# data[].attributes.body
3,2 millioner år f.Kr.

# data[].attributes.body
7 millioner år f.Kr.

# data[].attributes.body
Middelalderen i Norge kan inndeles i tidlig middelalder (ca. 800-1130), høymiddelalder (ca. 1130-1319) og senmiddelalder (ca. 1350-1536). Tidlig middelalder starter med vikingtiden. Sentrale utviklingstrekk i vikingtiden var plyndringstokter, økt handel med omverdenen, befolkningsvekst og bosetting i nye områder, samt rikssamling og kristning. Rikssamlingen startet under Harald Hårfagre og ble videreført av andre konger fra Hårfagre-slekten, som Olav Tryggvason og Olav Haraldsson. Disse to drev også hardhendt kristning av befolkningen. I førte del av høymiddelalderen i Norge var ladet herjet av borgerkriger. Samtidig styrket kriken sin makt og innflytelse gjennom opprettelsen av eget erkebispesete i Nidaros. På 1200-tallet nådde Norge sin største geografiske utstrekning, kalt Norgesveldet, og opplevde en politisk, økonomisk og kulturell oppblomstring. Også jordbruksproduksjonen og folketallet økte. Bøndene finansierte kongedømmet, kirken og det verdslige aristokratiet gjennom skatter, avgifter og andre pålagte byrder. De var imidlertid rettslig frie og samarbeidet med kongemakten om forsvar av landet, lovgivning og rettsvesen.

Senmiddelalderen er av historikere blitt omtalt som både en nedgangstid og en omstillingstid. Svartedauden rammet Norge midt på 1300-tallet. Rundt halvparten av befolkningen døde under pesten. Færre mennesker gjorde tilgangen til jord større for menneskene som overlevde. Lavere jordleie svekket derimot kongemakten og den jordeiende overklassen. Kongefellskap brakte Norge i en union med Sverige i 1319, senere i en union med Danmark i 1380. Fra 1397 til 1523 utgjorde Danmark, Sverige og Norge Kalmarunionen. Svenskene brøt ut i 1523, mens Norge i økende grad ble styrt fra Danmark. I 1530-årene prøvde den norske erkebiskopen Olav Engelbrektsson å forhindre reformasjonen og styrke Norges stilling i unionen. Forsøket mislyktes, og reformasjonen ble innført med tvang fra Danmark. Norge skulle heretter være en dansk provins.

# data[].attributes.body
Middelalderen er tidsrommet mellom Romerrikets fall og det vi kaller nytiden i europeisk historie. Det er vanlig å regne perioden fra ca. 500 til 1500. Middelalderen fikk sitt navn under renessansen på 1400-tallet. Renessansemenneskene var opptatt av å gjenskape idealene fra antikkens kunst og litteratur. De mente at middelalderen hadde vært en mørketid, en mellomperiode før antikkens gjenfødelse i renessansen.

# data[].attributes.body
De første sivilisasjonene dukket opp forskjellige steder i verden (Mesopotamia (ca. 5500), Egypt (ca. 5000), Indonesia (ca. 4500), Kina (ca. 4000), Mellom-Amerika og Peru (ca. 3500)). En sivilisasjon besto av langt flere mennesker og omfattet mange byer og bosettinger i et stort område.

# data[].attributes.body
For ca. 12 000 år siden dukkert det opp en ny samfunnsform som skulle forandre historien totalt. Den siste istid slapp taket og temperaturen på jorda steg merkbart. I midtøsten slo noen omstreifende flokker av jegere og samlere seg ned i områder med mer stabil tilgang til mat. Fjellet og skogene var fulle av ville sauer, geiter, griser og kyr, og i dalstrøkene og langs elvene fant menneskene viltvoksende hvete, rug og bygg. Behovet for å flytte ble mindre, og solide boliger av leire og stein erstattet de enkle teltene og hyttene som tidligere hadde gitt ly for været. Etter hvert begynte bosetterne å gripe mer aktivt inn i naturen omkring. Frø av de lille kornslagene ble plantet og dyrket og nye dyrkingsmetoder utviklet. vannsystemer utvidet arealene for dyrket jord og førte til større matproduksjon. Menneskene lærte også å utnytte dyrebe

# data[].attributes.body
Boka

# data[].attributes.body
Antikken:
Filosofen Aristoteles
Aleksander den store
Pythagoras
Homer
Sokrates
Platon
Arkimedes
Herodot
Hippokrates
Perikles

Middelalderen:
Muhammed
Augustin
Gregor
Rikard Løvehjerte
Saladin
Marco Polo

# data[].attributes.body
Martin
Håkon
Fatima
Fatemeh
Kasper

# data[].attributes.body
7 mill. f. Kr.
3,2 mill. f. Kr.
2,5 mill f. Kr.

10 000 f.Kr.

5 000 f.Kr.

2 000 f.Kr.

800 f.Kr.

700 f.Kr.

600 f.Kr.

500 f. Kr.

400 f.Kr.

0 e. Kr.

100 e. Kr.

500 e. Kr.

800 e. Kr.

1300 e. Kr.

1500 e. Kr.

# data[].attributes.body
Antikken regnes fra 600 fvt  til 400 evt. dvs ca. 1000 år.   Perioden kjennetegnes av store politiske forandringer, rikdom og imput utenfra, takket være reising. Kjennetegnes også av at filosofen oppstår og en dyrkelse av det rasjonelle som reaksjon mot det mystiske.