# data[].attributes.body
Tore er en elev på niende trinn. Han er mye mindre enn alle de andre i klassen, og språket hans er også ganske enkelt. Det mistenkes at han har noen spesielle behov, men dette er ikke informert om på forhånd. Før en mattetime snakker to parpraksis-studenter med ham utenfor klasserommet. Tore er i godt humør og forteller med iver om hvor fint han har hatt det i høstferien og om kjæledyret sitt som venter på ham hjemme. Han forteller også at han gleder seg til å få tilbake matteprøven sin.

Inne i klasserommet blir matteprøven delt ut. Elevene får noen minutter til å lese gjennom den og forberede eventuelle spørsmål. Like etter begynner en av studentene undervisningen, som i dag består av å gå gjennom matteprøven. Den andre studenten, som i denne timen har rolle som observatør, legger snart merke til at Tore ikke følger med på undervisningen. Han sitter og ser rett fremfor seg, med albuene på bordet og ansiktet hvilende på knyttnevene. Det blir straks klart for den observerende studenten at Tore ikke har det bra. Når det litt senere i undervisningen blir lagt opp til individuelt arbeid, benytter den observerende studenten muligheten til å oppsøke Tore. Hun spør først om hun kan få lov til å sette seg ned med Tore. Tore svarer tvert nei. Tonen i stemmen hans gjør det enda klarere at noe er galt. Studenten spør om Tore er skuffet over resultatet på matteprøven, men får ikke svar. Studenten nøler før hun spør igjen om hun kan få sitte med ham så de kan gjøre noen oppgaver sammen. Igjen får hun nei. Tore tar frem skriveboka si som han slenger på pulten. Han setter seg igjen med ansiktet i hendene uten å begynne på oppgavene. Den andre studenten begynner gjennomgang på tavla like etter. Det blir ikke flere muligheter til å snakke med Tore denne timen. Tore følger ikke med på undervisningen. Det ser ut som at han er like ved å begynne å gråte.