# data[].attributes.body
La pesta negra –també coneguda com a Mort Negra– va ser una epidèmia de pesta, que va arrasar Europa i Àsia a mitjans del segle XIV i es calcula que va provocar la mort d’aproximadament un terç de la població europea.
La pesta és una malaltia epidèmica causada pel bacil de Yersin-Kitasolo (Pasteurella pestis), que va poder ser aïllat el 1894, a Hong Kong, durant una epidèmia, pel microbiòleg suís Yersin.
Després d’un període d’incubació silenciosa, la malaltia es manifesta produint una febre elevada, acompanyada de calfreds, nàusees, set i sensació d’esgotament i d’angoixa. Després d’aquest inici, que es produeix de manera brusca, la malaltia no segueix un quadre clínic idèntic, sinó que es presenta sota tres formes inconfusibles. La primera, i més clàssica, és la bubònica. A l’engonal, les aixelles o el coll apareix el bubó, un bony dolorós i molt evident format en un gangli. La segona forma, la pulmonar. Es provoca una infecció directa de l’aparell respiratori per la inhalació de partícules amb el bacil. Es manifesta també sobtadament, acompanyant-se de febres altes, ofec, tos i esputs sangonosos. Finalment, la forma septicèmica es produeix per la disseminació del bacil des dels bubons ganglionars o bé el pulmó. Un cop instaurada aquesta septicèmia (la més funesta de les formes clíniques) és irreversible i acaba sempre amb la mort de la persona.

# data[].attributes.body
Les ciutats es solien situar en llocs estrategics com a prop de les principals vies de comunicació o en llocs on hi hagués bones terres, aigua en abundancia, boscos, pedreres, i mines per poder obtenir sal i minerals.
Les ciutats medievals estaven emmurallades per murs, o fins i tot amb les façanes de les mateixes cases.
Els carrers eren molt estrets i irregulars. Tots els treballadors del mateix ofici s'agrupaven al mateix carrer i el carrer rebia el nom d'aquest ofici.
Les cases les van construir amb fusta i tova, que son materials inflamables (que es poden cremar fàcilment).

# data[].attributes.body
Aqui podeu veure com estaven enmurellades.

# data[].attributes.body
Aquestes eren les parts de les ciutats medievals:

# data[].attributes.body
Entre els segles XII i XIV, les ciutats eren centres de producció artesana i d'intercanvi de productes, ja que es va desenvolupar una burgesia pròspera que la governava. Els monarques van aprofitar el creixement d'aquesta burgesia per augmentar i consolidar el seu poder sobre la noblesa feudal.

# data[].attributes.body
La zona més important de les ciutats era la plaça, allà es trobava l'església, el mercat i l'ajuntament. I els llocs més comuns eren la casa de la vila i el castell.
I a prop del centre hi havien els hospitals, les escoles, les universitats...

# data[].attributes.body
L'augment de les ciutats va provocar una transformació en la societat feudal perquè els seus habitants havien aconseguit més llibertats personals, i més drets gracies als seus reis. Això va donar lloc a un nou grup social no privilegiat: la burgesia, que estava format per mercaders i artesans. La base de la riquesa eren el que aconseguien per la venda dels seus productes i els beneficis. I segons la riquesa es classificaven per l'alta burgesia  i  la petita burgesia.
L'alta burgesia estava formada per grans comerciants i banquers. La petita burgesia estava formada per mestres artesans i petits comerciants.

# data[].attributes.body
Un gremi és una agrupació de persones que fan el mateix ofici. Eren persones jurídiques amb dret a propietat i, també, amb deutes. A més, cada gremi era diferent d’altres per la seva naturalesa, la seva estructura, el seu funcionament i la seva finalitat.
La funció dels gremis era regular i controlar:
- Els preus
-Els horaris
- La qualitat dels productes
- Els treballadors de cada taller
D'aquesta manera, no hi havia competència entre els artesans.
Els gremis van anar creixent en importància fins a arribar a controlar gran part de l'economia de les ciutats (les poblacions que no en depenien s'anomenaven "lliures"). Era molt costós entrar i gaudir dels privilegis associats. Van començar a decaure cap al segle XVIII, tot i que encara es mantenen, especialment en algunes professions (gremi d'actors, gremi de transportistes, gremi de flequers...