# data[].attributes.headline
Мета проекту

# data[].attributes.subject
Мета проекту

# data[].attributes.body
Познайомитися з історією створення та розвитку теорії будови органічних сполук

# data[].attributes.headline
Черкашин Олег

# data[].attributes.subject
Черкашин Олег

# data[].attributes.body
Значення теоріі будови органічних сполук.
Теорія хімічної будови О. М. Бутлерова є найважливішою частиною теоретичного фундаменту органічної хімії. За значенням її можна порівняти з періодичною системою елементів Д. І. Менделєєва. Подібно до останньої, вона дала змогу систематизувати величезний практичний матеріал, заздалегідь передбачити існування нових речовин, а також вказати шляхи їх добування. Це забезпечило небачені успіхи органічного синтезу. І у наш час теорія хімічної будови є керівною основою всіх досліджень з органічної хімії.

# data[].attributes.headline
Черкашин Олег

# data[].attributes.subject
Черкашин Олег

# data[].attributes.body
Основні положення теорії Бутлерова

У молекулах атоми з'єднуються не безладно, а в певній послідовності і відповідно до їх валентності. Така послідовність з'єднаних у молекулу атомів визначає хімічну будову.

Атоми або групи атомів у молекулі взаємно впливають один на одного, від цього залежить реакційна здатність.

Властивості органічних сполук залежать не тільки від того, які атоми і в якій кількості входять до складу молекули, але й від їх хімічної будови, тобто порядку з'єднання між собою.

# data[].attributes.headline
Золотопупов П

# data[].attributes.subject
Золотопупов П

# data[].attributes.body
Фрідріх Велер (нім. Friedrich Wöhler, 31 липня 1800, Ешерсхейм - 23 вересня 1882 році, Геттінген) - німецький хімік, один з творців органічної хімії, за освітою лікар [2].  У 1824 р Велер відкрив щавлеву кислоту, а також вперше синтезував органічну речовину з неорганічної - сечовину з цианата амонію.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Фридрих Август Кекуле фон Штрадониц ( нем. Friedrich August Kekulé von Stradonitz, 7 сентября 1829 года, Дармштадт, - 13 июля 1896 года, Бонн) - немецкий химик-органик, применил теорию валентности к органическим веществам.

Фридрих Август Кекуле родился в Дармштадте, в семье чиновника. В юности собирался стать архитектором и начал изучать архитектуру в Гиссенском университете; прослушав курс лекций Ю. Либиха в дармштадтском Высшем техническом училище, заинтересовался химией. В 1849 Кекуле начал изучение химии у Либиха; после окончания университета в 1852 Кекуле уехал в Париж, где занимался химией у Ж. Дюма, А. Вюрца и Ш. Жерара. После Парижа был ассистентом в частной лаборатории Адольфа фон Планта в Райхенау ( Швейцария), затем работал в Лондоне. Вернувшись в 1856 в Германию, основал химическую лабораторию в Гейдельберге. Приват-доцент в Гейдельбергском (1856-1858) и профессор в Гентском ( 1858- 1865) университетах; с 1865 до конца жизни профессор Боннского университета (в 1877- 1878 гг. ректор).

Экспериментальные работы Кекуле относятся к органической химии. В 1854 он получил тиоуксусную, а в 1856 - гликолевую кислоту. В 1872 совместно с нидерландским химиком А. Франшимоном синтезировал трифенилметан и антрахинон. С целью проверки гипотезы о равноценности всех атомов водорода в бензоле он получил его галоген-, нитро-, амино- и карбоксипроизводные; занимался также исследованиями ненасыщенных кислот и синтетических красителей. Однако основные работы Кекуле были посвящены теоретической химии; главной его заслугой стало создание теории валентности.

Идея о том, что атом элемента способен к "насыщению", была высказана в 1853 Э. Франклендом при рассмотрении конституции металлорганических соединений. Развивая эту идею, в 1854 Кекуле впервые высказал предположение о "двухосновности", или "двухатомности" серы и кислорода (с 1867 стал использовать термин " валентность"). В 1857 он предложил разделение элементов на три главные группы: одно-, двух- и трёхосновные, а углерод определил как четырёхосновный элемент (одновременно с Г. Кольбе). Основность (валентность) Кекуле считал фундаментальным свойством атома, таким же постоянным и неизменяемым, как и атомный вес.

В 1858 Кекуле (одновременно с шотландским химиком А. Купером) указал на способность атомов углерода при насыщении своих "единиц сродства" образовывать цепи ("катенация"). Это механическое учение о соединении атомов в цепи с образованием молекул легло в основу теории химического строения А. М. Бутлерова.

В 1865 Кекуле предложил циклическую структурную формулу бензола, имеющую вид правильного шестиугольника. Объединив представления о способности углерода к образованию цепей с учением о существовании кратных связей, он пришёл к идее чередования в бензольном кольце простых и двойных связей (незадолго до этого похожую формулу предложил И. Лошмидт). Несмотря на то, что эта формула сразу же была подвергнута критике, она довольно быстро привилась в науке и практике, поскольку открыла дорогу к установлению структуры многих циклических (ароматических) соединений. Для объяснения неспособности бензола присоединять галогенводороды Кекуле в 1872 году выдвинул осцилляционную гипотезу, согласно которой в бензоле простые и двойные связи постоянно меняются местами. В 1867 опубликовал статью о пространственном строении молекул, в которой предположил возможность тетраэдрического расположения валентностей атома углерода.

Кекуле несколько лет был президентом Немецкого химического общества. Он являлся одним из организаторов Международного конгресса химиков в Карлсруэ ( 1860). Весьма плодотворной была педагогическая деятельность Кекуле. Он автор получившего широкую известность "Учебника органической химии" ( 1859- 1866) в трёх томах. Целый ряд учеников Кекуле стали выдающимися химиками; среди них можно особо отметить Л. Мейера, Я. Вант-Гоффа, А. Байера и Э. Фишера.

Иностранный член-корреспондент Петербургской академии наук (с 1887).

В 1903 году в Бонне воздвигнут памятник, при открытии которого речь держал ученик Кекуле Р. Аншюц.

Двухтомная биография "Август Кекуле. Жизнь и деятельность" ("August Kekulé, Leben und Wirken") издана Аншюцем.

Изображен на бельгийской почтовой марке 1966 года.

В 1970 г. Международный астрономический союз присвоил имя Фридриха Кекуле кратеру на обратной стороне Луны.

В честь Кекуле был назван синтезированный в 1978 кекулен, углеводород, состоящий из 12 сконденсированных друг с другом бензольных колец в форме макроциклического шестиугольника.

Биографии великих химиков / Перевод с нем. под редакцией Быкова Г. В. - М.: Мир, 1981. 320 с.

Волков В. А., Вонский Е. В., Кузнецова Г. И. Выдающиеся химики мира. - М.: Высшая школа, 1991. 656 с. ISBN 5-06-001568-8

Джуа М. История химии / Пер. с итал. М.: Мир, 1966

Быков Г. В. А. Кекуле. Очерк жизни и деятельности. М.: Наука, 1964.

# data[].attributes.attachment_link.title
Кекуле, Фридрих Август

# data[].attributes.attachment_link.description
Фридрих Август Кекуле фон Штрадониц ( нем. Friedrich August Kekulé von Stradonitz, 7 сентября 1829 года, Дармштадт, - 13 июля 1896 года, Бонн) - немецкий химик-органик, применил теорию валентности к органическим веществам. Фридрих Август Кекуле родился в Дармштадте, в семье чиновника. В юности собирался стать архитектором и начал изучать архитектуру в Гиссенском университете; прослушав курс лекций Ю.

# data[].attributes.headline
Голобачук Валентин

# data[].attributes.body
Голобачук Валентин

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Олександр Михайлович - великий російський хімік і вчений-бджоляр. Він був засновником теорії органічного будівлі хімічних речовин, громадським діячем і навіть ректором Імператорського Казанського Університету!

Вчений народився в Казанській губернії, місті Чистополе в сім'ї дворянина і офіцера у відставці. Спочатку він навчався в приватному пансіоні Топорин, потім він відучився в Казанській гімназії №1, і врешті-решт закінчив в 1849 році Казанський університет.

Його біографія говорить, що ще з самого дитинства, навчаючись в пансіоні, він жваво цікавився хімією. Разом з друзями вони ставили різноманітні експерименти, то намагалися зробити бенгальські вогні, то порох. В результаті одного з таких дослідів стався сильний вибух, за цим послідувало триденне покарання. Маленького Сашка змушували носити на шиї табличку з написом "Великий хімік", прогнози вихователів збулися. Після закінчення Казанського університету Бутлеров А. М. залишився там же і став викладати хімію. На цьому він не зупинився у своїй науковій діяльності.

Наукова діяльність та досягнення

За час своєї викладацької діяльності Олександр Михайлович Бутлеров завів знайомства і дуже багато працював з найвідомішими хіміками тих часів. Близько 6 місяців він прожив у Парижі, беручи участь у засіданнях Паризького суспільства хіміків і розширюючи межі своєї наукової діяльності. У тому ж Парижі він і почав свої перші практичні експерименти. Їм був відкритий абсолютно новий спосіб отримання йодистого метилену, він ретельно досліджував безліч його похідних. Їм же вперше був синтезований уротропін і полімер формальдегіду, обробивши який вапнякової водою має властивість переходити в цукристих речовин. Це перший відомий людству повний синтез цукристих речовин, якщо вірити біографії вченого.

Внесок у хімію

Вперше Олександр Михайлович висловив свої теорії хімічної будови в 1861 році. Висловив свої погляди він у доповіді в Шпейере, він називався "Про хімічному будову речовини". Це поклало початок класичної теорії хімічної будови органічних речовин.

Велике значення мали експериментальні дослідження самого вченого, а також його послідовників. Переоцінити внесок бутлеровской школи в розвиток науки просто неможливо.

Внесок у бджільництво

Бутлеров Олександр Михайлович носив горде звання "апостола" раціонального бджільництва в Росії. З першим своїм доповіддю на цю тему під назвою "Два омани" він виступив в 1870 році, подальша його наукова діяльність і величезна праця отримав золоту медаль і перевидавався 10 разів. Він носив назву "Бджола, її життя і головні правила тлумачного бджільництва".

Він значно намагався розширити межі знань про бджіл для всіх верств населення. Запропонував ввести бджільництво в число предметів для семінарій, а також запропонував безкоштовну розсилку книг по солдатським школам і семінаріям.

Також він створив свою власну теорію ведення та розвитку бджільництва. Багато хто говорить, що саме з Бутлерова Олександра Михайловича бджільництво в Росії отримало новий виток розвитку. Це стало справою всього життя великого вченого, його покликанням і досягненням. Він виготовив собі скляний ящик, в якому тримав бджіл. Він з ним не розлучався у своїх численних поїздках, а основна пасіка знаходилася в його маєтку - Бутлеровке.

Особисте життя

Після того, як Бутлеров Олександр Михайлович захистив дисертацію магістра, він одружився на Надії Михайлівні Глуміліной, яка була сестрою його товариша по університету, а також племінницею російського письменника С.Т.Аксакова. Згідно з його біографії, він прожив з нею більше 30-ти років, а потім помер на її руках. У подружжя було два сини. З ним пов'язано безліч цікавих фактів, які дійшли і до наших днів.

Цікаві факти

У Олександра Михайловича був оригінальний шафка для бджіл з прозорими стінками. Коли обставини змушували його покинути маєток і пасіку - він брав його з собою, щоб весь час спостерігати за життям бджіл.

Під кінець свого життя він почав захоплюватися спіритизмом.

Він жваво цікавився питаннями розведення чаю на Кавказі. Відвідував з цією метою Сухумі і Батумі.

Він вивів новий сорт троянд.

Дуже захоплювався полюванням.

Допомагав лікувати людей і тварин, набравшись навичок від батька.

Це був неймовірно обдарована і захоплюючий чоловік. Його заслуги увічнені в його працях, у багатьох містах нашої країни йому встановлені пам'ятники (див. Фото), а книги з його біографією досі можна знайти на полицях бібліотек.

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
бджільництва

# data[].attributes.attachment_link.title
Біографія Бутлерова Олександра Михайловича: досягнення та наукова діяльність, особисте життя

# data[].attributes.attachment_link.description
Олександр Михайлович - великий російський хімік і вчений-бджоляр. Він був засновником теорії органічного будівлі хімічних речовин, громадським діячем і навіть ректором Імператорського Казанського Університету! Вчений народився в Казанській губернії, місті Чистополе в сім'ї дворянина і офіцера у відставці. Спочатку він навчався в приватному пансіоні Топорин, потім він відучився в Казанській гімназії №1, і врешті-решт закінчив в 1849 році Казанський університет.

# data[].attributes.headline
Шевцов Олексій

# data[].attributes.body
Шевцов Олексій

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Юстус фон Лібіх

нім. Justus von Liebig

Народився

12 травня 1803
Дармштадт, Велике герцогство Гессен

Помер

18 квітня 1873 (69 років)
Мюнхен, Німецька імперія

Поховання

Старий південний цвинтар

Місце проживання

Велике герцогство Гессен, потім Німецька імперія

Громадянство
(підданство)

Німеччина

Національність

німець

Діяльність

хімік, винахідник, викладач університету, агроном

Alma mater

Боннський університет
Ерлангенський університет

Сфера інтересів

хімія

Заклад

Гіссенський університет
Мюнхенський університет

Науковий керівник

Карл Вільгельм Готлоб Кастнер

Відомі учні

Карл Шмідт
Микола Зінін
Анрі Віктор Реньо
Август Кекуле
Карл фон Фойт
Герман фон Фелінг
Герман Франц Моріц Копп
Фрідріх Август Кекуле
Август Вільгельм фон Гофман
Лайон Плейфейр
Еміль Ерленмеєр
Моріц Траубе
Адольф Штрекер
Вільгельм Геннеберг

Член

Лондонське королівське товариство , Леопольдина , Шведська королівська академія наук , Баварська академія наук , Геттінгенська академія наук , Петербурзька академія наук , Угорська академія наук , Американська академія мистецтв і наук , Нідерландська королівська академія наук , Російська академія наук , Прусська академія наук , , Паризька медична академія , і

Відомий завдяки:

відкриття нітрогену
закон мінімуму Лібіха
конденсор Лібіха

Діти

, і

Нагороди

Медаль Коплі

Юстус фон Лібіх у Вікісховищі?

Ю́стус фон Лі́біх - ( нім. Justus von Liebig ; 12 травня 1803 - 18 квітня 1873) - німецький хімік, президент Баварської Академіїі Наук (з 1860), один із засновників агрохімії.

Розробив теорію мінерального живлення рослин, що сприяло розвитку виробництва мінеральних добрив і впровадження їх у землеробство. Вважав принципово можливим синтез будь-яких агрохімічних сполук. Поряд з цим припускав існування "життєвої сили". Сформулював закон мінімуму, названий його іменем.

Відкрив явище ізомерії ( 1823). Лібіх був автором хімічної теорії бродіння і гниття, один із творців теорії радикалів. Добув багато органічних речовин.

12 травня 1903 року, у день сторіччя від дня його народження, Німецьке хімічне товариство започаткувало нагородження провідних науковців, які зробили вагомий внесок у розвиток хімії, медаллю Юстуса Лібіха.

Народився в Дармштадті 12 травня 1803 року. Навчався в Боннському ( 1820), потім у Ерлангенському ( 1821) університетах, в 1822- 1824 роках працював у Ж. Гей-Люссака в Парижі. Повернувшись в Ерланген, захистив докторську дисертацію. У 1824 за рекомендацією А. Гумбольдта отримав місце професора хімії Гіссенского університету. З 1852 року до кінця життя був професором Мюнхенського університету. В 1860 році став президентом Баварської академії наук. Був членом Геттінгенської академії наук.

Помер Лібіх у Мюнхені 18 квітня 1873 року.

Наукові досягнення Лібіха значні і різноманітні. Як один із засновників сучасної органічної хімії, він підніс її від гіпотетичних уявлень до справжньої науки. Йому належить заслуга відкриття важливих органічних сполук, розробка нових методів аналізу органічних речовин і синтезу нових груп сполук, створення теоретичних основ органічної хімії. У 1832 він разом з Ф. Велером розробив теорію радикалів. У своїй статті про олію гіркого мигдалю (бензальдегід) вони на прикладі бензольного радикала показали, що радикали залишаються незмінними в ході послідовних реакцій. Ця стаття відкрила нову еру в органічній хімії - еру органічних радикалів.

Разом з Ж. Дюма Лібіх досліджував багатоосновні органічні кислоти. Вивчаючи природу, структуру і хімічні перетворення спирту і ефіру, він відкрив нові речовини: альдегід, ацеталь, хлороформ, хлораль, які набули прикладного значення.

Лібіх багато зробив і в неорганічній хімії. Він вивчав галогени, фактично вперше отримав бром (але визнав його хлористим йодом). Досліджував активуючі властивості платини, срібла, свинцю, марганцю, тобто створив передумови для зародження області, яку нині називають неорганічним каталізом. Розробив ряд методів аналітичної хімії: метод відділення кобальту від нікелю, визначення синильної кислоти в лікарських речовинах, визначення кисню і т. д.

Лібіх також вважається одним з основоположників агрохімії і біохімії. Він обґрунтував теорію мінерального живлення рослин і створив наукові основи підвищення родючості ґрунту. Досліджував роль вуглекислого газу і зв'язаного азоту в фізіології рослин. Вивчав проблеми харчування, розробив деякі види дитячого харчування та м'ясні екстракти.

Широко відома роль Лібіха як організатора науки. У 1824 він створив у Гіссені першу в Німеччині навчальну лабораторію з хімії, де працювали вчені з різних країн. З наукової школи Лібіха вийшли А. Кекуле, А. Вюрц, А. Гофман, М. М. Зінін, О. А. Воскресенський та ін. Він заснував "Annalen der Pharmacie" ( 1832), найстаріший хімічний журнал, який в рік смерті вченого був перейменований в "Liebigs Annalen der Chemie und Pharmacie", разом з Ф. Велером та Й. Поггендорфом видавав Словник-довідник чистої та прикладної хімії (Handwrterbuch der reinen und angewandten Chemie, 1837-1856).

Головні праці: Органічна хімія в її додатках до фізіології та патології (Die organische Chemie in ihrer Anwendung auf Physiologie und Pathologie, 1842), Посібник з органічного аналізу (Anleitung zur Analyse organischer Krper, 1837) і Природні закони землеробства (The natural laws of husbandry , 1865).

Мусабеков Ю. С. Юстус Либих, 1803-1873. - Изд-во Академии наук СССР, 1962. С. 213. (рос.)

Красногоров В. Юстус Либих. - Знание, 1980. С 144. (рос.)

# data[].attributes.attachment_link.title
Юстус фон Лібіх

# data[].attributes.attachment_link.description
Юстус фон Лібіх нім.

# data[].attributes.headline
Голобачук Валентин

# data[].attributes.body
Голобачук Валентин
портрет Бутлерова 🤣

# data[].attributes.headline
Толстов Руслан

# data[].attributes.subject
Толстов Руслан

# data[].attributes.body
Теорія – сукупність узагальнювальних положень у науці, які відображають відношення і зв’язки між фактами, об’єктами, явищами.

# data[].attributes.headline
Корисні посилання

# data[].attributes.subject
Корисні посилання

# data[].attributes.body
1. https://cutt.ly/jeooG77
2. https://cutt.ly/FeooHSd
3. https://cutt.ly/WeooH0I
4. https://cutt.ly/OeooJfK

# data[].attributes.headline
Завдання проекту

# data[].attributes.subject
Завдання проекту

# data[].attributes.body
1. Дайте визначення поняттю "теорія" як методу пізнання.
2. Які відкриття створили стали підґрунтям для створення теорії будови органічних сполук (відкриття Ф.Велера, Ю. Лібіха, Ф. А. Кекуле, А. С. Купера)?
3. Назвіть основні положення теорії О.М.Бутлерова.
4. Яке значення теорії будови органічних сполук?