# data[].attributes.headline
Oare aici putem afla totul despre Micul Paris?

# data[].attributes.subject
Oare aici putem afla totul despre Micul Paris?

# data[].attributes.headline
Amalia, Anisia și Maia, trei adolescente, eleve în clasa a VII-a la Școala Gimnazială Sfinții Constantin și Elena, sector 6, coordonate de Doamna Profesor Camelia Badea

# data[].attributes.subject
Amalia, Anisia și Maia, trei adolescente, eleve în clasa a VII-a la Școala Gimnazială Sfinții Constantin și Elena, sector 6, coordonate de Doamna Profesor Camelia Badea

# data[].attributes.headline
Mulțumită invitației la simpozion,  am decis să ne implicăm, iar proiectul nostru este mărturia bucuriei de a descoperi ipostaze bucureștene prin ochii a trei adolescente. Ne-am lăsat purtate de curiozitate și de emoție timp de 2-3 ore, am cules amintiri pe care le împărtașim cu drag si cu entuziasm. Vă mulțumim si vă invităm la plimbare prin Bucureștiul nostru drag!

# data[].attributes.subject
Mulțumită invitației la simpozion,  am decis să ne implicăm, iar proiectul nostru este mărturia bucuriei de a descoperi ipostaze bucureștene prin ochii a trei adolescente. Ne-am lăsat purtate de curiozitate și de emoție timp de 2-3 ore, am cules amintiri pe care le împărtașim cu drag si cu entuziasm. Vă mulțumim si vă invităm la plimbare prin Bucureștiul nostru drag!

# data[].attributes.body
Înfiinţată prin Decretul nr. 765 din 4 / 16 iulie 1864 al Domnitorului Alexandru Ioan Cuza şi reclamându-se ca succesoare a structurilor de învăţământ superior inaugurate de Academia Domnească (1694), Universitatea din Bucureşti a contribuit şi contribuie în mod decisiv la dezvoltarea şi modernizarea învăţământului, ştiinţei şi culturii româneşti.

# data[].attributes.headline
Vedere dinspre pasajul de la Universitate, in fața Muzeului.

# data[].attributes.subject
Vedere dinspre pasajul de la Universitate, in fața Muzeului.

# data[].attributes.headline
Muzeul de Istorie al Municipilului București / Palatul Șuțu a fost prima noastră oprire odată ajunse în centrul orașului. Am descoperit o lume fascinantă!

# data[].attributes.subject
Muzeul de Istorie al Municipilului București / Palatul Șuțu a fost prima noastră oprire odată ajunse în centrul orașului. Am descoperit o lume fascinantă!

# data[].attributes.body
Palatul Suţu este una dintre cele mai vechi reşedinţe aristocratice din Bucureşti şi unul dintre puţinele imobile care au rămas nemodificate de mai bine de 180 de ani. A fost construit de Costache Suţu după planurile arhitecţilor vienezi Conrad Schwink şi Johann Veit între anii 1833 și 1835. Interiorul palatului a fost proiectat de Karl Storck, recunoscut sculptor şi artist decorator.

# data[].attributes.headline
Intrarea dinspre strada Lipscani. Multe magazine și galerii de artă.

# data[].attributes.subject
Intrarea dinspre strada Lipscani. Multe magazine și galerii de artă.

# data[].attributes.headline
Am admirat lucrări de artă, iar doamna galeristă a fost încântată de ideea proiectului nostru și că vom atașa fotografii din galerie.

# data[].attributes.subject
Am admirat lucrări de artă, iar doamna galeristă a fost încântată de ideea proiectului nostru și că vom atașa fotografii din galerie.

# data[].attributes.body
A fost construit în anul 1833 de către Anastasie Hagi, Gheorghe Polizu și Ștefan Popovici, pe strada Lipscani. Era cunoscut și sub numele de Hanul de pe Ulița cea mare a Marchitanilor. Este singurul han istoric din București care și-a păstrat forma de origine.

# data[].attributes.body
Biserica Stravropoleos a fost ridicata in 1724, in timpul celei de-a doua domnii in Tara Romaneasca a lui Nicolae Mavrocordat (1719-1730) de catre arhimandritul Ioanichie. Nascut in satul Ostanitza in eparhia Pogoniana (Epir), Ioanichie a venit in Tara Romaneasca din Grecia de la Manastirea Gura, metoc al Mitropoliei Pogoniana.

In incinta hanului cu doua niveluri ce se afla in proprietatea lui, Ioanichie a construit actuala biserica, zidind o manastire, ce era sustinuta economic de catre han, o situatie frecventa in epoca.

# data[].attributes.attachment_link.title
Universitatea București, cea mai voluminoasă universitate din România (DOCUMENTAR)

# data[].attributes.attachment_link.title
Palatul Suțu - Muzeul Municipiului București

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Bun venit in timpul orasului. Ceea ce este foarte important pentru tine este sa afli cate se pot trai intr-o viata. Nu costeaza cum cuantifici timpul, ci cum te cuantifica el pe tine prin oportunitatile pe care ti le ofera. De aceea, expozitia permanenta a Muzeului Municipiului Bucuresti deschisa in primavara anului 2015, iti propune o calatorie inversa, din timpul tau trait, in trecut, tocmai ca sa intelegi foarte bine lucrurile care se desfasoara in jurul tau si sa le prinzi la vreme, pentru ca toate aceste intamplari care se desfasoara in timp real in jurul tau te pot ajuta sa te formezi si sa te perfectionezi... Muzeul Municipiului Bucuresti isi doreste in primul rand o atitudine interactiva care sa te ajute sa te descoperi pe tine, iar pe de alta parte sa te ajute sa-ti dezvolti abilitati si competente in viata pe care o traiesti. Asadar va asteptam la Muzeul Municipiului Bucuresti, in Timpul Orasului, din prezent in trecut, in aceiasi istorie, in fond, povestea noastra si a antecesorilor nostri.

# data[].attributes.attachment_link.description
Bun venit in timpul orasului. Ceea ce este foarte important pentru tine este sa afli cate se pot trai intr-o viata. Nu costeaza cum cuantifici timpul, ci cum te cuantifica el pe tine prin oportunitatile pe care ti le ofera.

# data[].attributes.attachment_caption
Cel mai vechi spital din București (funcțional și astăzi) își leagă numele de cel al Spătarului Mihail Cantacuzino. El este cela care a pus bazele spitalului Colțea, la 14 decembrie 1704. Fascinat de modelul italienesc de la „Ospedale di S. Lazzaro e Medicanti” din Veneția, care, la vremea aceea, era una dintre cele mai moderne instituții medicale din lume, Mihail Cantacuzino a comandat construirea unui așezământ de îngrijire a bolnavilor.

# data[].attributes.headline
Biserica Stavropoleus despre care nu știam că există...

# data[].attributes.subject
Biserica Stavropoleus despre care nu știam că există...

# data[].attributes.headline
O scară elegantă, tocmai potrivită pentru fotografii-amintiri...

# data[].attributes.subject
O scară elegantă, tocmai potrivită pentru fotografii-amintiri...

# data[].attributes.headline
Eleganță, decorațiuni pline de rafinament...

# data[].attributes.subject
Eleganță, decorațiuni pline de rafinament...

# data[].attributes.headline
Aici am mâncat cele mai bune prajituri, atât de bune încât am uitat sa facem fotografii...

# data[].attributes.subject
Aici am mâncat cele mai bune prajituri, atât de bune încât am uitat sa facem fotografii...

# data[].attributes.headline
"Zeița de la Vidra" - artă preistorică (ni s-a spus că este autentică!)

# data[].attributes.subject
"Zeița de la Vidra" - artă preistorică (ni s-a spus că este autentică!)

# data[].attributes.headline
...dar și periferii insalubre si pline de suferință.

# data[].attributes.subject
...dar și periferii insalubre si pline de suferință.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Din punct de vedere etimologic, mahalauaeste un termen de origine arabă, preluat prin intermediul limbii turce. Termenul avea semnificația de "cartier", aflat în circulație paralelă cu cel de "parohie". Termenul, care nu cunoştea sensul actual definea cartierul de locuințe, indiferent dacă acestă era marginal sau central. Degradarea sensului va avea loc începând cu a doua jumătate a secolului al XIX-lea.
În Bucureștiul prezentat de către Henri Stahl, în lucrarea sa, Bucureștii ce se duc, orașul-capitală al României are o "formă de caracatiță uriașă, cu lungi tentacule vâscoase și murdare - căile orașului - întinzându-se şerpuind, pe distanţe de kilometrii, cu şirul lor nesfârşit de cârciumi:ventuzele ignobilului animal". Bucureștiul a cunoscut o expansiune a teritoriului foarte intensă în ultimele secole, unul dintre factorii care pare că au dus la această expansiune fiind apariția mahalalelor.
Cum au apărut mahalalele?
Cele mai vechi mahalale au apărut în timpul voievodului Mihai Viteazul, formate în jurul bisericilor şi mănăstirilor, deoarece biserica reprezenta pentru oraşul medieval tradiţional centrul polarizator al comunităţii respective.

Conform scrierilor, mărturiilor şi bilanțurilor economice, orașele s-au extins cu mahalale care au apărut și ca urmare a acțiunii cârciumarilor de a se dezice de la plata accizelor tot mai crescânde. Cârciuma era pentru omul sărac singura alinare. Astfel, cârciumarii își amplasau birturile la metri buni de bariera orașului, ceea ce ducea automat la extinderea periferiei. Cu cât se extindeau sau se introduceau noi accize, cu atât se măreau mahalalele - de exemplu așa s-au extins pana în zona cimitirului Ghencea.

Cârciumarii sunt considerați ctitorii vastelor noastre maidane naționale. Din cauza lor mahalalele sunt nepavate, fără trotuare, fără canalizare, fără gaz, fără electricitate și caracterizate de condiții insalubre, de aceea, se spune că, atunci când treceai prin zona Rahovei nu puteai altfel decât "ducând mașinal batista la nas"[1].
Ce găsim în mahala?
Sigur, că anterior populării, mahalalele reprezentau nesfârşitele locuri virane ce erau locuri de păscut pentru vitele lăptarilor, locuri de depozitare a mortăciunilor și gunoaielor, mlaștini ce vor fi transformate în cartiere noi cu țânțari, microbi și igrasie.

Perioada interbelică este cunoscută drept "epoca de furie a construcțiilor". În această perioadă foarte multe case sunt ridicate fără nici un plan de construcție, ceea ce avea drept efect de multe ori degradarea și chiar prăbușirea acestor construcții.

La întrebarea "ce găsim în mahala?" putem identifica o serie de răspunsuri, dar mai toate cu tentă negativă. Așadar, din mahala nu lipsește zgomotul de pe străzi, străzi străbătute de oamenii ce ies său intră în oraș (în special marțea și vinerea). Străzile din periferie nu erau decât niște "maidane pline cu moloz"[2]. De parcă ar adăposti cine știe ce comori, mahalaua obișnuiește să fie păzită de "câini care latră toată noaptea", acești câini reprezentând, se pare, un mare pericol pentru bicicliști.

Străzile din mahala poartă denumiri poetice (de exemplu Strada Mucius sau Strada Amfibiilor). Unele străzi au și câte două denumiri (Strada Simonide fostă Corbului) și au numere de genul "nr. 153, fost 85". Orientarea în mahala se făcea nu după străzi, ci după biserică sau după cârciumă.

Pe lângă aceste "anomalii", mahalaua este din plin caracterizată de o liniște ca la țara (nu miră faptul, deoarece mahalalele în fond sunt decât foste sate alipite capitalei). Din această cauză se observă și o diferență între locuitorii din mahala și cei din centru, ceea ce i-a făcut pe locuitorii mai defavorizați să fie mitocani, să înceapă să folosească prost neologisme, să se îmbrace jumătate țărănește și jumătate nemțește, asta numai pentru a se ridica la nivelul locuitorilor din centru. De asemenea, pentru locuitorii din mahala trecerea unei trăsuri reprezenta un eveniment, iar dacă trecea un automobil, avea să se vorbească o săptămână întreagă - lucru ce subliniază iarăși un aspect diferențial între "noii locuitori" și cei care locuiau în centru.

În mahalale găsești practicele case românești, cu "tinda ce-ți apără iarna casa de crivățe" și "cu cerdacul în care lucrează femeile și se joacă pe vreme de ploaie copiii, în care doarme în nopțile de vară românul"[3].

Casele din mahala erau case cu ziduri joase, cu ziduri de paiantă, ce stăteau să cadă. Exista obiceiul ca pereţii să fie văruiți foarte mult, iar crăpăturile să fie lipite cu pământ galben. În aceste case, cu multă igrasie, cu purici, muște și praf în perioada verii, iar iarna cu noroiul până la gleznă, se păstrează totuși un ambient de confort prin ferestrele și ușa frumos vopsite și ghivecele cu flori de la geam.

Mai există și mahalale de mijloc unde oamenii locuiau în case cu înfăţişare monotonă, îngrămădiri de odăi în șiruri paralele sau în forma pătratului, locuite în cea mai mare parte de evreime. De cele mai multe ori casa avea și o gradină.

Există și unele zone în care se păstrează mahalale vechi cu înfăţişare de sat sau vechi târg românesc, pe jumătate transformate prin pătrunderea noului tip de locuinţa, occidentalizat. Cele mai caracteristice mahalale din acest punct de vedere sunt cele de la sud-estul Bisericii Radu Vodă (Sârbi, Dobroteasa, Vitan, Foișor, mai cu seamă). Casele din aceste zone sunt case cu prispă cu parmaclâ, unit cu acoperișul prin coloane legate prin arcade, unele acoperite cu oloană, după crucile de piatră cu litere slavone.
Ce fac locuitorii din mahala?
Locuitorii din mahala obișnuiau să intre în casă doar iarnă sau când primeau musafiri. Femeile își petreceau ziua în curte și la stradă iar bărbații la muncă. Copiii se jucau pe strada de-a caii, speriau găinile și porcii, jucau rișca sau se jucau cu "bile".

Ca ocupații, și într-o strânsă legătură cu dispunerea mahalalelor, știm că în zona Gării de Nord existau mahalale militărești, la Piața Amzei mahalalele bogătașilor, la Hala Traian mahalalele de muncitori cu brașele, funcționarilor comunali și didactici, slujbașilor inferiori și meseriași, la Hala Obor mahalalele de oameni activi (muncitori în agricultură, negustori și funcționari).

Ca în orice comunitate există și unele neînțelegeri între locuitori, iar modul de a te răzbuna pe celălalt era de regulă acela de a arunca lături la poarta sa.

Oamenii importanți în mahala, pe lângă cârciumar, sunt bărbierii și băcanii - se consideră că ei aduc progresul. Bărbierii lucrau în "Saloane antiseptice de ras, tuns și frezat".

Că tot se făcea orientarea în mahala după cârciumă, trebuie schițat un mic tablou al atmosferei și al simbolului oferit de către această. Este bine cunoscut faptul că patronul cârciumii este "mai pomenit decât sfinţii", este considerat cel mai bogat și este delegat al mahalalei în marea majoritate a cazurilor;el se opune ideilor de civilizaţie și igienă. Din invențiile moderne cârciumarul a adoptat falsificarea băuturilor spirtoase, gazul aerian și gramofonul.

Cârciuma reprezenta acel spațiu de la strada, cu grătarul negru și unsuros pe care sfârâiau mititeii și la ale cărei geamuri puteai vedea sticle colorate ce acționau ca o muză pentru muncitorii abia ieșiți din fabrici, dispuși să-și cheltuie banii câștigați, mai ales în zi de sâmbătă. La cârciumă nu lipseau lăutarii, care prin tangouri, valsuri, rumbe, blues-uri, cuceresc inimile, sau mai bine zis răbufnirea de moment a celor aflați în cârciumă. Un alt gen foarte întâlnit în cârciumile mahalalelor era muzica lăutăreasca - iată câteva versuri ale unui jalnic cântec de mahala:

"Foaie verde-a bobului

Cine sunt nu vă mai spui

Că-s ignobil, iubăreț,

Și la dame-am mare preț

Foaie verde-a bobului

Cine sunt, nu vă mai spui

Când pe iapa mea mă sui

Seamăn cu Napoleon,

Împăratul faraon..."
Scurtă concluzie
Mahalaua a reprezentat un aspect al vieții urbane de-a lungul ultimelor secole, care nu putea lipsi, aici dezvoltându-se anumite comportamente sociale, economice și culturale. Viața din mahala a influențat direct sau indirect mersul spre dezvoltare al comunităţilor, de multe ori estompând-o. Nu este de mirare că multe dintre operele literare, melodiile sau picturile unor mari artiști valorifică viața de mahala.
BIBLIOGRAFIE:
Dana Matei, Mahalaua în proza românească, Univ. București, 2010

Henri Stahl, Bucureștii ce se duc, Ediția a III-a, Ed.Domino, Iași, 2002

Vintilă M.Mihăilescu, Evoluția geografică a unui oraș - București, Ed.Paideia, București, 2003

Viorel Cosma, București - citadelă seculară a lăutarilor români (1550-1950), Ed. Fundației Culturale Gheorghe Marin Spețeanu, București, 2009

[1] Henri Stahl, Bucureștii ce se duc, Ediția a III-a, Ed.Domino, Iași, 2002, p.81

[2] Vintilă M.Mihăilescu, Evoluția geografică a unui oraș - București, Ed.Paideia, București, 2003, p.12

[3] Henri Stahl, op.cit., p.85

# data[].attributes.attachment_link.title
Mahalaua bucureșteană și aspecte ale vieții sale

# data[].attributes.attachment_link.description
Din punct de vedere etimologic, mahalaua este un termen de origine arabă, preluat prin intermediul limbii turce. Termenul avea semnificația de “cartier”, aflat în circulație paralelă cu cel de “parohie”. Termenul, care nu cunoştea sensul actual definea cartierul de locuințe, indiferent dacă acestă era marginal sau central.

# data[].attributes.headline
Veșminte vechi, adevărate opere de artă.

# data[].attributes.subject
Veșminte vechi, adevărate opere de artă.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Casa de Depuneri şi Consemnaţiuni, pe scurt CEC, a apărut după ce elitele politice, intelectuale și economice din vremea lui Alexandru Ioan Cuza și-au dat seama că este nevoie de o instituție prin care să se stabilizeze și să se ordoneze finanţele proaspătului stat român, recent format în urma Unirii Principatelor din 1859.
Ca instituție financiară, CEC a luat ființă în anul 1864, printr-un decret dat de domnul Unirii la data de 24 noiembrie. CEC este și prima instituţie de credit public din România. Cel care a realizat proiectul de lege a fost ministrul de finanțe, Nicolae Rosetti-Bălănescu, iar denumirea inițială a acestei instituții a fost Casa de Depuneri și Consemnatiuni (CDC). Denumirea pe care o cunoaștem noi astăzi a apărut mai târziu în 1932, când această instituție a fost numită Casa Națională de Economii și Cecuri Poștale.

În ceea ce privește sediul în care a funcționat CEC-ul, la început a fost alocat un mic spațiu într-un sediu modest al Ministerului de Finanţe. Apoi instituția s-a mutat în hanul Şerban Vodă, amplasat pe locul actualei clădiri a Băncii Naţionale. Dându-și seama de importanța instituției, Regele Carol I a încurajat ridicarea unui sediu pe măsură.

S-a decis ca sediul CEC să fie construit pe locul unde se afla mănăstirea şi hanul „Sfântul Ioan cel Mare", care fiind în ruină fusese demolat în 1875. Intersant este faptul că în cimitirul acestei mănăstiri a fost îngropat Ienăchiță Văcărescu, autorul primei cărți de gramatică a limbii române (1784).

Palatul CEC, aşa cum este cunoscut astăzi, a fost construit pe Calea Victoriei, faţă în faţă cu Palatul Poştelor, o altă clădire monumentală de mare prestigiu, construită în aceeaşi perioadă.

Planurile elegantei clădiri de pe Calea Victoriei numărul 13, aparțin arhitectului francez Paul Gottereau, pe cand execuția a fost realizată sub îndrumarea arhitectului român Ion Socolescu. Socolescu este unul dintre cei mai buni reprezentanți ai școlii românești de arhitectură modern, stilul său caracterizându-se prin claritate și monumentalitate.

Lucrările la noul sediu au început în vara lui 1897, printr-o ceremonie organizată la 8 iunie, la care au participat familia regală, regele Carol I şi regina Elisabeta, membrii ai guvernului și ai consiliului de administraţie CEC. Recepția lucrării s-a făcut trei ani mai târziu și ca un amănunt interesant, planurile de construcţie ale Palatului CEC au fost destinate inițial clădirii Parlamentului României.

Clădirea, ridicată în stilul eclectic, cu cupolele renascentiste din sticla si metal, s-a dovedit a fi emblematică nu doar prin frumusețe, dar și prin rezistenta, întrucât niciun cutremur nu a afectat-o serios de-a lungul timpului.

Arhitectura Palatului CEC îmbinând armonios numeroase elemente specifice stilului arhitectural francez de la sfârşitul secolului XIX. Faţada clădirii este dominată de o impunătoare intrare încununată de un fronton în semicerc, sprijinit de câte două coloane în stil compozit. Colţurile acoperişului sunt marcate prin cupole în stil renascentist, decorate cu frontoane şi steme, iar ansamblul se termină cu o cupolă centrală de sticlă şi metal.

Pentru a da o notă de noblețe aparte, interiorul clădirii este decorat cu picturi. Acestea au fost realizate în perioada 1900-1913 de către artistul Mihail Simonidi. Două dintre acestea sunt de-a dreptul faimoase: opera alegorică „Fortuna distribuind bunurile României în urma Independenţei" şi tabloul „Munca" aşezat pe peretele central al aulei. Pe pereții laterali au existat, până în anul 1948, portretele Regelui Carol I, al Reginei Elisabeta - pictate tot de Mihail Simonidi, precum și portretele Regelui Ferdinand I și a Reginei Maria - pictate de Costin Petrescu, cel care a pictat fresca de la Ateneul Român. Odată cu venirea comuniștilor la putere, portretele au fost acoperite cu vopsea.

În prezent, palatul găzduieşte sediul CEC Bank și un muzeu. Până la începutul secolului XXI a fost sediul central al CEC, dar mai apoi nu mai este folosit ca sucursală de bancă. În muzeu sunt expuse obiecte inedite care arată evoluția istorică a Casei de Economii și Consemnațiuni: documente originale ale tranzacțiilor de începuturile instituției, documente financiare și civile din colectia Tezaur a CEC, produse bancare începand din anii 1880, pușculite, seifuri din perioada interbelică etc.

Acest material este realizat prin Programul de promovare a patrimoniului turistic "Destination: Bucharest".

# data[].attributes.attachment_link.title
Istoria Palatului CEC si a primei instituții de credit din România

# data[].attributes.attachment_link.description
Casa de Depuneri şi Consemnaţiuni, pe scurt CEC, a apărut după ce elitele politice, intelectuale și economice din vremea lui Alexandru Ioan Cuza și-au dat seama că este nevoie de o instituție prin care să se stabilizeze și să se ordoneze finanţele proaspătului stat român, recent format în urma Unirii Principatelor din 1859.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Descoperă noul magazin online

Calitate ca la Capsa

Cofetăria Casei Capsa își demonstrează măiestria în arta ciocolatei de peste 170 de ani. Grigore Capșa a adus de la lanțul parizian Boissier cei mai buni cofetari. Aceștia au pus bazele principiilor și creațiilor ce le gustam, conform rețetei de atunci, până și în ziua de astăzi. Într-o eră a schimbării, gustul Capșa rămâne o piatră de temelie.

Va invităm cu dulce drag sa gustați produsele noastre naturale.

# data[].attributes.attachment_link.title
Cofetăria Casa Capșa - Tradiție și Rafinament

# data[].attributes.attachment_link.description
Cofetăria Casa Capșa: bomboane, chocolaterie, prăjituri, patiserie, torturi, comenzi speciale, colivă și produse parastase, dulciuri fără zahăr

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pasajul Macca-Villacrosse, considerat o capodoperă arhitecturală ce amintește de perioada interbelică, se află situat între Calea Victoriei și Strada Lipscani.

Povestea acestui loc începe cu mai bine de două secole în urmă și este strâns legată de istoria hanului Câmpineanu, cunoscut în primele decenii ale secolului al XIX-lea ca fiind al „Câmpinencei", adică al Luxandrei Câmpineanu, soția vornicului Scarlat Câmpineanu, scrie Casa Filipescu Cesianu, pe pagina de Facebook a muzeului.

După moartea acesteia, hanul va rămâne moștenire unuia dintre cei opt fii ai săi, și anume lui Ioan Câmpineanu, care îl va vinde ulterior fraților Serafim, unul dragoman de renume, celălalt actor. După moartea fratelui său, Petrache Serafim o căsătorește pe fiica sa, Polixenia, cu arhitectul român de origine catalană Xavier Villacrosse, astfel hanul va trece în proprietatea acestuia.

Hanul Villacrosse era cunoscut pentru balurile pe care le găzduia, așa cum amintește și scriitorul Nicolae T. Orășanu: „Aici se îngrămădesc junele modiste, venite să uite întristata viață de toate zilele; aici negustorii înstăriți de pe Podul Mogoșoaiei... Înspre zi s-a dansat cancanul, sub numele modest de horă".

După demolarea hanului, fapt petrecut la sfârșitul secolului al XIX-lea, municipalitatea dorește să construiască pentru modernizarea orașului un pasaj pietonal, pentru a facilita trecerea între Calea Victoriei și strada Lipscani, așa încât bucureștenii să poată evita aglomerația sufocantă a zonei.

Proprietarul Hotelului „Stadt Pesht", imobil aflat în zona luată în calcul pentru construcția pasajului, nu este însă dispus să renunțe la profitabila sa afacere și să vândă hotelul. Atunci, arhitectul Felix Xenopol, nevoit să adopte o soluție, are ingenioasa ideea de a construi un pasaj în formă de potcoavă alungită, astfel încât să înconjoare hotelul rămas la mijloc, obținând un efect spectaculos, în ciuda neajunsurilor spațiului.

Construcția pasajului, începută în anul 1861, avea să fie terminată trei decenii mai târziu, Bucureștii căpătând astfel un pasaj urban asemenea marilor capitale europene.

Latura dinspre strada Lipscani a fost numită „Villacrosse" în amintirea lui Xavier Villacrosse și a hanului deținut cândva de acesta, iar cea de-a doua latură poartă numele lui Mihalache Macca, cumnatul constructorului pasajului. La intrarea dinspre strada Eugen Carada pasajul este străjuit de un portal monumental, cu statui somptuoase.

Interiorul pasajului surprinde prin atmosfera relaxantă și plăcută, creată în special de lumina ce pătrunde prin acoperișul elegant din sticlă galbenă. În punctul de întâlnire al celor două brațe ale potcoavei, acoperișul înalt și rotund, cu geamuri de culoare galbenă și verde, crează o imagine spectaculoasă.

Între anii 1950-1990, pasajul a fost cunoscut de bucureșteni sub numele de „Pasajul Bijuteria", după numele unui renumit magazin al perioadei comuniste. După anul 1990, pasajul și-a reluat numele de Macca-Villacrosse, fiind astăzi unul dintre cele mai frumoase locuri bucureștene, ce găzduiește magazine cochete și cafenele cu tentă orientală.
Autor: Andreea Mâniceanu / Casa Filipescu Cesianu
Bibliografie:

George Potra, „Istoricul hanurilor bucureștene", Editura Științifică și Enciclopedică, București, 1985;

Gheorghe Crutzescu, „Podul Mogoșoaiei - Povestea unei străzi", Editura Biblioteca Bucureștilor, București, 2011.

Foto sus: Pasajul Macca-Villacrosse (© Mihai Petre / Wikimedia Commons)

# data[].attributes.attachment_link.title
Pasajul Macca-Villacrosse - Istoria unei capodopere arhitecturale din centrul Bucureștiului

# data[].attributes.attachment_link.description
Pasajul Macca-Villacrosse, considerat o capodoperă arhitecturală ce amintește de perioada interbelică, se află situat între Calea Victoriei și Strada Lipscani.Povestea acestui loc începe cu mai bine de două secole în urmă și este strâns legată de istoria hanului Câmpineanu, cunoscut în primele d

# data[].attributes.headline
În călătoria noastra am întâlnit tot felul de oameni. Fiecare cu câte o poveste. Oameni cu talente speciale, cu infatisari deosebite. Printre ei si omul cu papagalul. Nu am rezistat ispitei de a ne afla viitorul, chit ca acesta venea sub forma unui bilet extras...de o pasăre. Ne-am simtit ca într-un bâlci de acum 100 de ani.

# data[].attributes.subject
În călătoria noastra am întâlnit tot felul de oameni. Fiecare cu câte o poveste. Oameni cu talente speciale, cu infatisari deosebite. Printre ei si omul cu papagalul. Nu am rezistat ispitei de a ne afla viitorul, chit ca acesta venea sub forma unui bilet extras...de o pasăre. Ne-am simtit ca într-un bâlci de acum 100 de ani.

# data[].attributes.headline
Ne-am decis să reluăm plimbarea și altă data, într-o zi cu soare. Știm ca orașul are multe de oferit, de arătat. Ți se dezvăluie la fiecare pas și te așteaptă răbdător . Doar să vrei, doar să îți dorești, doar să ai răbdare...

# data[].attributes.subject
Ne-am decis să reluăm plimbarea și altă data, într-o zi cu soare. Știm ca orașul are multe de oferit, de arătat. Ți se dezvăluie la fiecare pas și te așteaptă răbdător . Doar să vrei, doar să îți dorești, doar să ai răbdare...

# data[].attributes.headline
Statuie decorativa, a carei delicatete si expresivitate ne-au impresionat.

# data[].attributes.subject
Statuie decorativa, a carei delicatete si expresivitate ne-au impresionat.

# data[].attributes.headline
O atmosfera in care mirosul de narghilea, oamenii si tihna cu care stau la mese in fata localurilor, zumzetul lingvistic care pluteste in aer ne-au dus cu gandul la ametitorul Orient.

# data[].attributes.subject
O atmosfera in care mirosul de narghilea, oamenii si tihna cu care stau la mese in fata localurilor, zumzetul lingvistic care pluteste in aer ne-au dus cu gandul la ametitorul Orient.

# data[].attributes.headline
Aspectul de mică bijuterie arhitectonică si finețea detaliilor contribuie la farmecul Centrului Vechi.

# data[].attributes.subject
Aspectul de mică bijuterie arhitectonică si finețea detaliilor contribuie la farmecul Centrului Vechi.

# data[].attributes.headline
Atmosfera locului ne amintește de vechile povești cu cavaleri citite pe nerăsuflate.

# data[].attributes.subject
Atmosfera locului ne amintește de vechile povești cu cavaleri citite pe nerăsuflate.

# data[].attributes.body
Muzeul Național de Istorie al României este cel mai important muzeu al statului român. Deține obiecte cu valoare istorică descoperite în Romania din timpuri preistorice și până în perioada contemporană.

A fost înființat în 1970 cu scopul de a pune in valuare izvoare istorice de pe teritoriul țării care dateaza inca din preistorie. Din păcate, nu am apucat sa îl vizitam, însa ne propunem să-i descoperim cat mai curand tainele.

# data[].attributes.headline
Stradă din Bucuresti din perioada comunista

# data[].attributes.subject
Stradă din Bucuresti din perioada comunista

# data[].attributes.body
A fost înființată pe 17 aprilie 1880, fiind cea de a 13-a banca aparuta din lume, constituita pana si inaintea bancii Japoniei.

Banca Nationala este garantul stabilitatii financiare a tarii. Ea face politica monetara si asigura echilibrul economiei naionale. Este si depozitarul rezervelor de aur si valutare ale tarii.

# data[].attributes.headline
Fragment de frescă dintr-o biserică distrusă de comuniști

# data[].attributes.subject
Fragment de frescă dintr-o biserică distrusă de comuniști

# data[].attributes.headline
Contemplație atemporală: bucureștean privind cum se scurge lumea pe Calea Victoriei

# data[].attributes.subject
Contemplație atemporală: bucureștean privind cum se scurge lumea pe Calea Victoriei

# data[].attributes.body
Calea Victoriei este una dintre cele mai vechi artere ale capitalei. Pana la domnia regelui Carol I, drumul se numea Podul Mogoșoaia si era pavat cu lemn. Dupa venirea regelui la tron au inceput sa apara cladirile emblematice cunoscute si in ziua de astazi, intre sfarsitul secolului al XIX-lea si inceputul secolului al XX-lea Bucurestiul devenind "Micul Paris".

# data[].attributes.body
În 1906, cu ocazia celebrării a 40 de ani de la încoronarea Regelui Carol I ca domnitor al României și 1800 de ani de la cucerirea romană a Daciei ,municipalitatea Romei a dăruit bucureștenilor o copie a celebrului monument roman „Lupa Capitolina”, care o reprezenta pe legendara lupoaică ce i-ar fi alăptat pe Romulus si Remus, întemeietorii Romei.

# data[].attributes.headline
Un monument impunător care ne amintește de arhitectura greacă și romană antică

# data[].attributes.subject
Un monument impunător care ne amintește de arhitectura greacă și romană antică