# data[].attributes.body
התחברתי לתמונה בגלל התנועה שיש בה , הרגע המכריע והכח שלו להעביר את המציאות לכל מי שלא נכח במקום . זוהי לדעתי עיתונות אמיתית , מכאיבה מאוד , מדברת , חזקה .

# data[].attributes.headline
סוזנה בורשטיין 

# data[].attributes.subject
סוזנה בורשטיין 

# data[].attributes.body
ספורט, מקום שלישי, בודדות

יובל חן / עבור כלכליסט

כשראיתי תמונה זו מצאתי את עצמי עומדת ומתבוננת בה דקות ערוכות. הדיסוננס בין כל הורוד מסביב והעיטורים על הכפפות לצד העוצמציות של המתאגרפת, השרירים ברגלים משכו אותי. עמדתי וחשבתי לעצמי: זה פמינזם במלוא הדרו. אפשר להיות גם וגם! זה שאת מתאגרפת קשוחה לא אומר שהכל חייב להיות בצבעים של שחור ולבן, הנשיות יכולה להתפרץ גם מתוך חוזקה. יתרה מזו הוורוד והפרחים לא מחלישים בשום דבר מעוצמתיות התמונה.
העובדה שהלוקרים גם ורודים מראה לדעתי שהדמות הפרונט היא לא היחידה, שכמוהה יש עוד נשים רבות בספורט הזה שלא מפחדות מהנשיות שלהן.
קריאה נוספת יכולה להיות שגם בספורט כמו אגרוף שאמור למחוק פערים מגדרים המגד נכנס ומתמקם בנוכחות.
אני מעדיפה את הקריאה הפמיניסטית.

# data[].attributes.headline
תמונה מעוררת השראה - ויוה מרגי 

# data[].attributes.subject
תמונה מעוררת השראה - ויוה מרגי 

# data[].attributes.body
קודם כל אתחיל בזה שהתערוכה של עדות מקומית מרתקת בכל שנה מחדש. השנה התרגשתי מאוד לראות צילומים של עדי ברקוביץ, קולגה למקצוע. עדי למד איתי יחד בסמינר הקיבוצים, עשינו יחד את ההסבה המקצועית ותעודת ההוראה. שמחתי מאוד לראות שעדי הגשים את חלומות והפך למורה לצילום, ולא סתם מורה, מורה מוכשר ומוערך. הצילום שלו מסמל בעיני ניצחון והתגשמות חלום.

# data[].attributes.headline
תמר וישניצר-תמונה מעוררת השראה של חן לאופלד 

# data[].attributes.subject
תמר וישניצר-תמונה מעוררת השראה של חן לאופלד 

# data[].attributes.body
בתמונה נראים דתי-חרדי עם פאות וחילוני עם שיער ארוך וקעקוע, שניהם חשופי כתפיים , באותו גובה, קרובים זה לזה מנהלים שיחה. החילוני שם יד על החזה, כאילו מדבר מעומק ליבו, החרדי מחויך. נראה שהשיחה כנה וזורמת. הם ממוסגרים במסגרת פנימית נוספת של הקיר השבור מאחוריהם שמדגישה אותם ושמה אותם במרכז הפריים, ומעל כתובת מקוטעת - "...מבקשת לשמור על..." שיש בה בקשה ויש בה שמירה, יסודות של הידברות שהם בסיס לחברה בריאה. תמונה כזו היא נדירה בימינו ומעלה שאלה האם באמת ניתן להגיע לדיאלוג של אמת בחברה הישראלית, האם ניתן להגיע להסכמות, האם ניתן לחיות יחד.

# data[].attributes.attachment_caption
קורינה קרן\רויטרס חדשות בחירת האוצרת בודדות

# data[].attributes.headline
תמונה מעוררת השראה תשובה יפתח אלרן

# data[].attributes.subject
תמונה מעוררת השראה תשובה יפתח אלרן

# data[].attributes.body
מה עורר בי השראה? אני מאוד אוהב את הקונטרסט בחיים במיוחד כשזה בא לידיי ביטוי בצילום, והרגע הזה שמופיע בתמונה זה רגע נדיר בעיר חיי הלילה תל אביב הריי חיילים הולכים בעיר אנחנו רגילים לראות בחברון\שכם ועוד על רקע גראפטי בערבית וכאן יש תפיסה של רגע מאוד מיוחד שאולי באור יום לא היה עובד אבל בתמונה אחת יש : חיי לילה , אנשים יפים\פרסומת, חיילים (כאילו יוצאים למעצר חשוד במחנה פליטים ) הולכים באופן מדויק כאילו הצלמת יצרה בימוי (דוגמן חיל דוגמנית חייל דוגמנית חייל ) פריים פתוח ללא התחלה וללא סוף אני לא יודע כמה חיילים יש אני יכול רק לדמיין שיש המון חיילים כמו בסרט שיער בסצנה האחרונה שכולם עולים למטוס
תוכן- שייך לדעתי לתרבות שממנה אנו שואבים את המציאות המיליטנטית " הבן שלי מתגייס" הבת שלי מאוד מצליחה בצבא ועוד משפטים שרק בישראל קיימים זה בתרבות שלנו
צורה- אהבתי מאוד שהחיילים הם צללית והדמויות בפרסומת מוארים זה סגנון שאני מאוד אוהב
הייתי לוקח את התמונה לשיעור בתקשורת "הבניית המציאות" וגם לשיעור צילום סטילס על קומפוזיציה ואור וצל
שאלה שהייתי שואל את היוצרת : האם יש עוד תמונות מהערב הזה שמדברות את אותה שפה ?

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונה מעדות מקומית

# data[].attributes.headline
רותם אסייג הרמבם 

# data[].attributes.subject
רותם אסייג הרמבם 

# data[].attributes.body
התמונה הזו של ערן גיסיס תפסה את העין שלי יותר מכל התמונות בהם התבוננתי. משהו בעצבות של הפרא הצעיר הזכיר קצת מבט אנושי וכאב בלתי נתפס של הבנה שהאם לא איתו עוד. הלכתי הביתה עם תחושת עצבות ממשית על אותו בעל חיים שאיבד את אימו ובאמת חש את העצב שאי אפשר לפספס אותו מבעד לתמונה.
דבר נוסף שהפליא אותי הוא הרגע שתועד של שניות שבהם העיניים עצומות והוא כמו מחובק עם האמא שלו ומסרב לעזוב אותה. כמו גם העובדה שהרגע הזה המשיך לעניין את הצלם והוא ידע לספר לנו הצופים ודיי להרגיע אותי בכל אופן, שהצעיר יועבר לחי בר ביוטבתה שם יגדל עד אשר אפשר יהיה לשחרר אותו חזרה לטבע.

# data[].attributes.headline
סדרה מעוררת השראה- רותי עוז

# data[].attributes.subject
סדרה מעוררת השראה- רותי עוז

# data[].attributes.body
חשיפה ארוכה, מקום ראשון

אורן זיו / שיחה מקומית
מאבקי דיור
בגבעת עמל, בכפר שלם וביפו מוחים תושבים, רובם ערבים ומזרחים, על דחיקתם מבתיהם לטובת הקמת מגדלי יוקרה ומיזמי תשתית ללא פיצוי הולם ותוך המתנה ממושכת לדיור ציבורי.

התמונה הזו בעיניי מצליחה להביע את הכאב והתסכול של האישה מבלי שיראו בבירור את פניה אבל כן חשים היטב את הבעת הפנים העצובה/כעוסה/מתוסכלת וזה בשילוב עם תנועת הידיים שעשתה והכיתוב גרפיטי מאחור שאומר "הבית שלנו!!" ממש מראה את הזעקה האמיתית והכנה של אותה אישה מבלי לבייש ולפגוע בפרטיותה. פשוט מציג את התסכול העצום כנגד העוול שהיא חשה שעושים לה.

מעניין לדעת אם ההסתרה של הפנים עם היד היתה מכוונת או מקרית והאם הפרשנות שלי את הסיטואציה תאמה את כוונת הצלם.
אני הייתי מציגה את התמונה לתלמידים ומעלה שאלות על תחושות ורגשות ומה לדעתם הסיפור שעומד מאחורי התמונה מבלי לתאר להם אותו לפני.
וכמובן בהמשך להציג את התמונה לצד התמונות האחרות מאותה סדרה ולשאול אילו פרטי מידע הוסיפה כל תמונה לפאזל של הסיפור השלם.

כמו כן אפשר לקחת את הדיון לכיוון של שותפות גורל עגומה של המפונים שהם גם יהודים וגם ערבים. ועל הפער או יחסי הכוחות בין בעלי הון/הממסד שבוחרים לפעול לטובת רווחתם האישית הכלכלית והתעצמותם גם במחיר של לרמוס אוכלוסיות מוחלשות שאין להם את היכולת הכלכלית להילחם כנגדם.

# data[].attributes.attachment_link.title
אישה מבוגרת זועקת

# data[].attributes.headline
דנה טובול - תיכון צפית כפר מנחם

# data[].attributes.subject
דנה טובול - תיכון צפית כפר מנחם

# data[].attributes.body
אמיר לוי / הארץ
אלפי פעילי ימין ומתנחלים מנסים להקים מחדש את ההתנחלות חומש, שפונתה במהלך ההתנתקות בשנת 2005.

חומש, דצמבר 2021 - אפריל 2022

הדבר שתפס אותי בתמונה הזו יושב על זוית הצילום המיוחדת, שהופכת את ככל הנראה מאגר המים הזה, שסביבו מתאגדים ומתאספים אותם פעילי ימין בחומש, לאסוציאציה מיידית של העיר מכה. דווקא ההיפוך הגמור בין המאמינים במכה למאמינים בחומש יוצר את העצומה של התמונה. ואולי, רק אולי... לא באמת קיים היפוך, וכולנו מאמינים באל, או במקום, או בקדושה, וסוגדים לאל, למקום, לקדושה.

קיימת תנועתיות בתמונה, מעגלית, בזכות המבנה עצמו ובזכות הנוף שעוטף אותו. למרות שזוהי תמונת סטילס, התנועה הפורצת ממנה גם היא מזכירה את צבר המאמינים המגיעים למכה ומסתובבים סביב האבן.
תמונה מעוררת מחשבה ועומק רב.
הייתי בודקת עם התלמידים את התחושות שהתמונה מעוררת בהן, מנסה לגלות האם הקונטוציות הקיימות אצלי קיימות גם אצלם והאם בכלל קיימת מודעות פוליטית, חברתית ואזרחית למורכבות של מתנחלים / מפונים / פינוי גוש קטיף והצלקות שנשארו מאז.
לגבי שאלה ליוצר - תמיד מעניין אותי לדעת האם הדבר שתפס אותי בתמונה היה גם זה שהוא ראה מבעד לעדשת המצלמה. אז לשם הייתי מכוונת.

# data[].attributes.headline
רועי חייט- תמונה מתערוכה עדות מקומית

# data[].attributes.subject
רועי חייט- תמונה מתערוכה עדות מקומית

# data[].attributes.body
התמונה צולמה בתאריך 7 במאי 2022 בתל אביב.
פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף היה פיגוע ירי שביצע מחבל  פלסטיני ברחוב דיזנגוף בתל אביב-יפו ב- 7 באפריל 2022, על גל הטרור בישראל. בפיגוע נרצחו שלושה אנשים ונפצעו 6, בהם פצועים במצב קשה. המחבל ברח רגלית מזירת הפיגוע, ונוטרל וחוסל רק למחרת לפנות בוקר ביפו.
התמונה צולמה ע"י נעם ריבקין פנטון / פלאש 90

באותם ימים היה גל של טרור בישראל וכמידי יום היו הרוגים ופצועים מפיגועים ממקומות שונים בארץ.
הנושא החברתי שהתמונה מעלה היא שני ציידי המתרס של המציאות בישראל: מצד אחד הוא החיים של המבלים בתל אביב שממשיכים לבלות וללכת ברחובות תל אביב ומצד שני יש את היחידה המיוחדת של הצבא שסורקים את הרחובות כדי לתפוס את המחבל שנמלט.
ניתן לראות בתמונה את נושא הקונוטציה והדנוטציה, מושגים שנלמדים בשיעורי תקשורת
קונוטציה- מה אנחנו רואים בתמונה? רואים את החיילים מתארגנים לחיפוש אחר המחבל מצד אחד של התמונה ובצד השני יש את הזוג שהולכים ברחוב האישה נראתה שהיא מחזיקה את היד ליד הלב שלה..
דנוטציה- מה הפרשנות שלנו מהתמונה? אנחנו רואים מצד אחד גבורה ונחישות של החיילים לחפש את המחבל בכל מקום אפילו אם זה במקום הומי אדם ומצד שני יש את הזוג שחוששים מהמצב. ככל הנראה יצאו לבלות בתל אביב וכנראה בעקבות האירוע הם ממהרים למקום בטוח.

ניתן ליחס את התמונה לנושאים מרכזים בחומרי הלימוד שלנו בתקשורת כמו למשל: תיאורית סדר היום, קריטריונים לערכיות חדשותית, פרשת קו 300, מיסגור, צנזורה, סיקור חדשות. ועוד...
אחד הנושאים המרכזים שהפיגוע העלה היה הסיקור של התקשורת של האירוע...באותו אירוע המצלמות לוו את החיילים בסריקה אחר המחבל, המצלמות נכנסו ביחד עם החיילים למקומות כדי למצוא את המחבל. הייתה ביקורת מאוד רצינית על התנהלות התקשורת בסיקור הפיגוע.

שאלה: איפה עובר הגבול של הצנזורה בסיקור של אירוע של פיגוע? האם יש לתעד ולצלם את הפעילות של החיילים בשידור חי? האם הופעלה צנזורה?

# data[].attributes.attachment_link.title
מצוד של חיילים אחרי מחבלים בל אביב

# data[].attributes.body
תמונה זו צולמה בקייב עם פרוץ המלחמה באוקריינה.
בתמונה אנחנו רואים מערום של שקי חול מול חנות התכשיטים היוקרתית swarovski. - ביצור שבנו האוקראינים כחלק מהתכוננותם להגן על קייב מכיבושם של הרוסים.

אני בד"כ מחפשת את הפן האנושי והריגשי בתמונות ועדייין דווקא תמונה זו תפסה אותי. הרגשתי תחושות ועלו בי מחשבות דווקא מפריים כה פשוט ונקי, אך כזה  שמצליח לתאר את עוצמת האבסורד, הייאוש והרוע של המלחמה.

התמונה הזו מעלה הרבה ניגודים ומעוררת אמוציות.
ביצורים של שקי חול - אייקון שמסמל מלחמה, הישרדות, הגנה. אייקון ששייך לעולם הישן של מלחמות העולם.

מול חנות התכשיטים הידועה המוכרת והיוקרתית המסמלת את העולם החופשי, הגלובלי. סמל של יוקרה ונהנתנות.

בפריים אחד אנו חווים  את אירופה של מלחמת העולם השנייה עם  ארופה של 2022.

יש כאן תמונה שמספרת את סיפור המלחמה והאבסורד שלה מבלי לתעד את הצד האנושי, אלא רק עם שימוש בסמלים ידועים.

מדהים לראות איך ב2022 אנו עדיין נתקלים בתמונה כזו המוכיחה לנו עד כמה העולם הזוי ומשוגע ונשלט עדיין בידי עריצים שוחרי כח.

אישית הייתי לוקחת את הדיון בתמונה זו למחוזות פוליטיים ותרבותיים - התבוננות על העידן הישן והחדש, מלחמות ואיך מתעדים אותן.
היכולת לראות את מורכבות הרגע ולהנציח אותו.

הייתי הופכת את הדיון למשימה של חיפוש וחקר איך מעבירים סיפור בתמונה ללא הפן האנושי - אלא רק עם דימויים וסמלים.

# data[].attributes.body
התמונה צולמה ביוון. שריפת ענק… אסון טבע שלצערי מזכיר גם אסונות שקרו בישראל.
הצילום משך את עיני ואת תשומת ליבי בעיקר בגלל הצבע שנראה לא טבעי. הקומפוזיציה בה הצילום תפס והנציח את הרגע. כשניתן לראות את התגובה של האישה שמצולמת ואת הסיבה להבעת פניה המבוהלת, עצובה, מפוחדת… כאילו שברגע אחד- הכל נמחק. המיקום של המצלמה מצליח לתת לנו הצופים תחושה כאילו אנחנו חלק מהמתרחש.
מבחינה אישית, יש לי רגישות ומודעות גבוהה לגיל השלישי. הכאב שנשקף מפניה של האישה המבוגרת גרם לי לעצור ממושכות ולחשוב מה עובר באותם רגעים  לאישה בראש.
הייתי שואלת את היוצר על האינטראקציה עם אותה אישה. האם היה שיח איתה באותו מעמד? על עבודת הצלם כיוצר/ מדווח מול היותו אדם מול שריפת ענק… מה מרגיש או חושב באותם רגעים.

# data[].attributes.body
הצלם דור פזואלו מספר בתמונה אחת סיפור של דור או חילופי דורות ודרכי חיים ואופני צריכת מידע.
ריבוי ספרים שאף אחד לא קורא וילד שמרוכז במסך.      ילד מואר באור כחול מהטלפון בו הוא מסתכל בתוך ספריית בן גוריון הצהבהבה.                                        מסגרות מרובות גדולות ומרובעות מול ילד קטן שמפנה את גבו לנקודת המגוז "הקלאסית".

שאלות על מה בתמונה, מה אצל הצלם ומה אצל הצופה.
הסתכלות בעיניים של צופים מדורות שונים.

# data[].attributes.body
התחברתי לתמונה הזו כי היא מיוחד בעיניי. היא משלבת צבעים מאוד עצובים יחד עם צבעים יותר צבעוניים וחיים (הטלוויזיה, הירוק והאדום של הילדות).
התמונה מעבירה תחושה של כאב גדול על המצב בו הם נמצאים (תושבי כפר טובא שתושבים סובלים מהטרדות של מתנחלים ופשיטות של צה"ל), ריקנות, חוסר, הזנחה ואפילו ייאוש, לצד השמחה בה הם רואים את הטלוויזיה , כאילו יש להם מפלט מהעולם וכאילו זה מה שחשוב להם בחיים, לא משנה מה קורה סביבם.
הקומפוזיציה מאוד יפה ומאוד מעבירה את המסר. הניגוד בין היש לבין האין מאוד חזק בעיני.

הייתי לוקחת את התמונה הזו לשיעור חינוך לשיח על שמחה בחלקך, על לראות את הטוב בכל דבר, איך להפוך את הלימון ללימונדה, איך לא להתייאש

ענבל

# data[].attributes.headline
לוס דיעי משימה

# data[].attributes.subject
לוס דיעי משימה

# data[].attributes.body
צילום בתל אביב של כוחות הביטחון המחפשים אחר המחבל הבורח מאזןר הפיגוע.
נושא חברתי- הניגודיות של החיים בישראל ובפרט בתל אביב כסמל
עורר התפעלות- הצבע של הפרסומות והדמויות הצעירות שמסמלות את העיר מול החיילים בהצללה שלא רואים הרבה בתל אביב. ארוע נדיר לעומת מקומןת אחרים בארץ כמו חברון. ניגודיות בולטת
לאן הייתי לוקחת את זה- הצגת ניגודיות בחברה בעזרת הצילום ושיטות להצגת ניגודיות (צבע מול הצללה, חייל מול מבלה, אור חושך ועוד..)
שאלה ליוצר- האם מדובר בצילום סנפ שוט או היתה המתנה שהפריים יהיה סימטרי?
צלמת- קורינה קרן

# data[].attributes.headline
תמונה מעוררת השראה - רם שם טוב

# data[].attributes.subject
תמונה מעוררת השראה - רם שם טוב

# data[].attributes.body
הצבעוניות האדומה, הקומפוזיציה הספירלית, האוביקט - פרח האופיום והנושא: תעשיית האופיום במקסיקו - כל אילו מעוררים השראה.

הנושא החברתי הנגזר מהתמונה הוא ההשלכות הקשות של התעשייה הזו על החרה המקסיקנית ועל העולם כולו. המחירים האנושיים והחברתיים שהתעשייה הזו גובת, הם עצומים.

מה שעורר את תשומת הלב זו הצבעוניות והקומפוזיציה של התמונה. התבוננות בה מעוררת חוויה פסיכדלית, ואין זה מקרי....

הייתי לוקח את התמונה לחידוד הקשר שבין החווייה האסטתית ובין המשמעות החברתית הנגזרת מהתמונה.

הייתי שואל את הצלם מה הוא "לקח" לפני שהוא צילם את התמונה.
את התלמידים הייתי שואל אילו אסוציאציות התמונה מעלה אצלם.