# data[].attributes.headline
Порушення авторських прав  Джоан Роулінг  Артьомова Таня 11 група 

# data[].attributes.subject
Порушення авторських прав  Джоан Роулінг  Артьомова Таня 11 група 

# data[].attributes.body
Книг за мотивами «Гаррі Поттера» написано та видано чимало, але лише деякі з них стали предметом судового розгляду через порушення авторських прав. Чому Роулінг свого часу вирішила засудити «Таню Гроттер» Дмитра Ємця, але, наприклад, не має жодних претензій до надпопулярного «Гаррі Поттера та методів раціонального мислення» Росіянин написав книгу про пригоди дівчинки-феї Тані Гроттер. Ця книга вийшла в Росії великим тиражем і швидко була розкуплена. Видавництво у Нідерландах планує видати її у квітні, переклавши голандською мовою.
Адвокат письменниці Роулінг звинуватив російського письменника у неприхованому плагіаті як сюжету, так і діючих осіб.
Адвокат відповідача відкидає звинувачення, заявляючи, що Таня Гроттер – “абсолютно оригінальний персонаж”, а сама книга Ємця – сатира на “Гаррі Поттера” із використанням особливостей російського фольклору.

# data[].attributes.attachment_caption
Штабова Олена 11 група

# data[].attributes.body
Випустивши комп'ютер системи Макінтош, Apple дозволила Microsoft використовувати елементи інтерфейсу користувача в програмному забезпеченні Windows 1.0. Коли Microsoft випустила Windows 2.0, вона додала інші функції, включаючи вікна, що накладаються, які можна було знайти і в програмному забезпеченні Макінтош. Apple подала до суду, звинувативши у порушенні авторських прав та згадавши 189 елементів інтерфейсу, які були скопійовані. Через шість років суд відхилив майже всі (179) претензії Apple, зазначивши, що решту 10 не можна захистити авторським правом. Отже переможець: Microsoft. Збитки: невідомі

# data[].attributes.attachment_caption
Олена Борисівна

# data[].attributes.body
Уолт Дісней - засновник кіностудії "Дісней" також був залучений до кількох судових процесів, пов'язаних з правами на ідеї та персонажів його мультфільмів. Він вдалося захистити свої права та зберегти контроль над своїми творами, що дозволило йому створити один з найвпізнаваніших і багатомільярдних медіа-брендів у світі.

# data[].attributes.headline
Велікова Олександра, 28 група, 

# data[].attributes.subject
Велікова Олександра, 28 група, 

# data[].attributes.body
Український книжковий проєкт, не будемо його називати, винен видавництву “Penguin books” і Amazon $7,8 млн за піратство
Це був ресурс, який перепродавав англомовні книжки, але робив це нелегально.
З офіційною дистрибуцією книжок справа така, що ти мусиш стати дистриб’ютором, а отже, виплачувати певні платежі первісному правовласникові. Оскільки тут цього не відбулося, то в якийсь момент американські правовласники це зауважили.
Співпозивачами в цьому позові була американська авторська організація US Authorized Guild, профспілка авторів. Вони займаються тим, що асоціюють авторів: ти сплачуєш членські внески, натомість отримуєш правозахист.
Один з головних слоганів цієї організації, якщо перекласти: "Автори, бережіть свої авторські права, бо ви їх заробили". Це позитивно впливає на культуру, тому що в українській культурі, коли ти автор, то тобі говорять, що ти маєш жити, наче пташка небесна.

# data[].attributes.attachment_caption
Прізвище , група 28

# data[].attributes.headline
Дж.К. Ролінг - автор серії книг "Гаррі Поттер",

# data[].attributes.subject
Дж.К. Ролінг - автор серії книг "Гаррі Поттер",

# data[].attributes.body
була втягнута в численні судові процеси через плагіат і порушення авторських прав.
Однак, завдяки ретельному дослідженню і збору доказів, їй вдалося успішно захистити свої права та довести,
що ідеї та елементи її творів були унікальними і не позиченими від інших авторів.

# data[].attributes.headline
Тілілюк Анна, 25 група

# data[].attributes.subject
Тілілюк Анна, 25 група

# data[].attributes.body
Авторські права — це набір суб'єктивних виключних прав, які дозволяють авторам літературних, мистецьких та наукових творів отримати соціальні блага від результатів своєї творчої діяльності.

Авторське право є інструментом власності, права і ключовою галуззю права інтелектуальної власності; воно призначене захищати зовнішню форму вираження об'єкта (твір, малюнок, збірник, фотографія та інше), тобто їхнє «матеріальне втілення». Авторське право не може використовуватись для захисту абстрактних ідей, концепцій, фактів, стилів та технік, що можуть бути використані у творі.

Що є порушенням авторських прав? Серед основних порушень: Використання твору без дозволу особи, яка володіє правами на нього. Піратство — опублікування, відтворення, ввезення та вивезення за територію України без дозволу людей, які мають права на твір; розповсюдження контрафактних примірників творів.

# data[].attributes.headline
Богачова Поліна, група 25. Авторські права

# data[].attributes.subject
Богачова Поліна, група 25. Авторські права

# data[].attributes.body
Авторське право в Україні — одна з найбільш неоднозначних галузей права. Багато хто вільно використовує твори інших людей, навіть не замислюючись про те, що порушує закон. А дехто взагалі не знає цього закону.

Існують авторські особисті немайнові права та майнові права на твір. А ще є суміжні права. Але про все за порядком.

АВТОРСЬКІ ОСОБИСТІ НЕМАЙНОВІ ПРАВА — це:

право автора твору на визнання його авторства;
право вимагати збереження цілісності твору;
право залишатись анонімним;
право використовувати псевдонім замість справжнього імені.
ТОБТО ці права належать автору твору, і автор, якщо захоче, може не розголошувати своє ім’я.

МАЙНОВІ ПРАВА — це:

право на використання твору;
виняткове право дозволяти використання твору;
право перешкоджати неправомірному використанню твору, зокрема забороняти таке використання;
право на винагороду за використання твору.
Майнові права можуть належати авторові твору, а можуть бути передані іншій людині. У разі передання майнових прав особисті немайнові права все одно залишаються в автора.

ТОБТО автором твору так чи інакше залишається автор — все логічно.

А тепер розглянемо, що таке суміжні права.

СУМІЖНІ ПРАВА виникають унаслідок факту виконання твору, виробництва фонограми або відеограми тощо. Ці права першочергово належать авторові твору, але так само можуть бути передані іншим людям.

ОБ’ЄКТАМИ АВТОРСЬКОГО ПРАВА Є твори в галузі науки, літератури і мистецтва:

літературні, музичні, фотографічні, образотворчі, драматичні, аудіовізуальні, хореографічні, архітектурні, усні твори (лекції, проповіді), комп’ютерні програми, бази даних тощо.

НЕ ОХОРОНЯЮТЬСЯ АВТОРСЬКИМ ПРАВОМ ідеї, методики, теорії, принципи, процеси, концепції, способи — тобто все, що не виражено в матеріальній формі. Правовий захист поширюється тільки на форму вираження твору.

Також під охорону не підпадають повідомлення про новини. Тут ідеться про факт самої події. Але спосіб, у який описана ця подія, тобто конкретна замітка, стаття, відеосюжет тощо, уже буде об’єктом авторського права.

Окрім цього, не є об’єктами авторського права твори народної творчості, грошові знаки, державні символи, розклади руху транспортних засобів.

# data[].attributes.headline
Беца Анна, 25 група

# data[].attributes.subject
Беца Анна, 25 група

# data[].attributes.body
Авторське право — це сукупність прав, які належать автору у зв'язку зі створенням і використанням твору літератури, науки, мистецтва. Авторське право забезпечує захист особистих немайнових і майнових прав авторів.

Об'єкти авторського права:

літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо);
виступи, лекції, промови, проповіді та інші усні твори;
комп'ютерні програми;
бази даних;
музичні твори;
драматичні, музично-драматичні твори, пантоміми, хореографічні та інші твори, створені для сценічного показу, та їх постановки;
аудіовізуальні твори;
твори образотворчого мистецтва;
твори архітектури, містобудування і садово-паркового мистецтва;
фотографічні твори, у тому числі твори, виконані способами, подібними до фотографії;
твори ужиткового мистецтва;
ілюстрації, карти, плани, креслення, ескізи, пластичні твори, що стосуються географії, геології, топографії, техніки, архітектури та інших сфер діяльності;
сценічні обробки творів, обробки фольклору, придатні для сценічного показу;
збірники творів, збірники обробок фольклору, енциклопедії та антології, збірники звичайних даних, інші складені твори за умови, що вони є результатом творчої праці;
тексти перекладів.
В Україні, існує процедура реєстрації авторських прав. Реєстрацією займається Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, яке веде облік авторів, реєструє їх твори, видає авторам свідоцтва.

Майнові і немайнові права автора.

Слід розрізняти майнові та немайнові права автора.

До немайнових прав відносяться:
право вимагати зазначення імені автора на творі і його примірниках і під час будь-якого його публічного використання;
право забороняти під час публічного використання твору згадування свого імені, якщо він як автор твору бажає залишитись анонімом;
право обирати псевдонім, зазначати і вимагати зазначення псевдоніма на творі і його примірниках і під час будь-якого його публічного використання;
право вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора.
До майнових прав відносяться:

виключне право на використання твору;
виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.
Майнові права автора дають йому право отримувати винагороду за використання свого твору. Закон встановлює термін дії майнових прав протягом усього життя автора і 70 років після його смерті (винагороду за використання твору після смерті автора отримують його спадкоємці). Немайнові права автора охороняються безстроково.

Яким документом засвідчується авторське право?

Авторське право засвідчується Свідоцтвом, що видається Міністерством економічного розвитку і торгівлі України.

Чому необхідно реєструвати авторські права?

Зареєстровані та незареєстровані твори, згідно Закону України «Про авторське право і суміжні права» охороняються однаково. Реєстрація авторського права на твір - отримання свідоцтва, яке підтверджує належність авторських прав тій чи іншій особі. Свідоцтво є єдиним переконливим засобом підтвердження свого авторства на твір у разі його неправомірного використання іншими особами.
Види реєстрацій:

Реєстрація авторського права авторів на твір.
Реєстрація договорів про передачу (відчуження) майнових прав на твір.

# data[].attributes.headline
Шишал Катерина, 25 група

# data[].attributes.subject
Шишал Катерина, 25 група

# data[].attributes.body
Порушення авторського права (контрафакція; піратство, якщо мова йде про порушення майнових авторських прав) — це дії, спрямовані на протиправне використання об'єктів права інтелектуальної власності, що належать іншим особам, умисно вчинені особою, яка розуміє протизаконний характер цих дій (часто, з метою отримання матеріальної вигоди).
Кримінальний кодекс встановлює відповідальність за порушення авторських і суміжних прав у статті 176; відповідальність настає за незаконні відтворення, розповсюдження чи інше використання творів, які є об'єктом авторського права, без дозволу авторів, якщо ці дії спричинили шкоду у значному розмірі (понад 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян). Крім того, у статті 51-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення передбачається адміністративна відповідальність за незаконне використання об'єктів права інтелектуальної власності. Також слід згадати статтю 164-9 КпАП, що встановлює адміністративну відповідальність за незаконне розповсюдження примірників аудіовізуальних творів, фонограм, відеограм, комп'ютерних програм, баз даних, а також статтю 164-13 КпАП, яка встановлює адміністративну відповідальність за порушення законодавства, що регулює виробництво, експорт, імпорт дисків для лазерних систем зчитування, експорт, імпорт обладнання чи сировини для їх виробництва".

# data[].attributes.headline
Нефедова Аміна, 25 група. Авторські права та ліцензії у вебсередовищі

# data[].attributes.subject
Нефедова Аміна, 25 група. Авторські права та ліцензії у вебсередовищі

# data[].attributes.body
Авторські права — це набір суб'єктивних виключних прав, які дозволяють авторам літературних, мистецьких та наукових творів отримати соціальні блага від результатів своєї творчої діяльності.
Майнові права- право на отримання грошової винагороди за використання творів.(Ви як автор маєте дозволяти або забороняти)
Особисті немайнові права- право авторства, право на ім'я автора, а також право на недорканність твору.
Немайнові авторські права:

бути визнаним автором твору (право авторства)

дозволяти або забороняти використання твору під справжнім ім'ям автора, псевдонімом або без зазначення імені, тобто анонімно (право на ім'я)

дозволяти або забороняти оприлюднення твору у будь-якій формі включно із правом відкликати твір у будь-який момент до оприлюднення (право на оприлюднення)

захищати твір, включно із його назвою від будь-якого викривлення, що може нанести шкоду честі та гідності автора (право на захист репутації)

Майнові авторські права:

відтворювати твір (право на відтворення)[1]

поширювати екземпляри твору будь-яким способом (право на поширення)

імпортувати екземпляри твору у цілях розповсюдження (право на імпорт)

здійснювати публічну демонстрацію або виконання твору (право на публічну демонстрацію або публічне виконання)

публічно сповіщати твір для загального доступу шляхом передання у ефір або по кабелю чи за допомогою інших аналогічних засобів або таким чином, що будь-яка особа може мати до нього доступ в інтерактивному режимі із будь-якого місця у будь-який час на власний вибір (право на публічне сповіщення)

перекладати твір (право на переклад)

дописувати, домальовувати, аранжувати або іншим способом переробляти твір (право на переробку)

# data[].attributes.headline
Гудзь Мария, 6 группа 

# data[].attributes.subject
Гудзь Мария, 6 группа 

# data[].attributes.body
Тема:Авторські права та ліцензії у веб-середовищ

Інтелектуальна власність — це власність на результати інтелектуальної та творчої діяльності.

До порушення права інтелектуальної власності відносяться:

Піратство - дії, спрямовані на протиправне використання об'єктів права інтелектуальної власності, що належать іншим особам, умисно вчинені особою, яка розуміє протизаконний характер цих дій, з метою отримання матеріальної вигоди.

Плагіат – це привласнення авторства на чужий твір або на чуже відкриття, винахід чи раціоналізаторську пропозицію, а також використання у своїх працях чужого твору без посилання на автора.

Зплагіатити –це:

· вкрасти ідею або слова іншої людини і видати їх за власні;

· використати результати роботи іншої людини без вказання джерела, звідки вони були взяті;

· повністю або частково вкрасти мистецький, науковий або інший твір чи роботу та видати їх за свою;

· представити вже існуючу ідею або продукт як новий та оригінальний.

# data[].attributes.headline
Глущенко Єлизавета, 6 група 

# data[].attributes.subject
Глущенко Єлизавета, 6 група 

# data[].attributes.body
АВТОРСЬКІ ОСОБИСТІ НЕМАЙНОВІ ПРАВА — це:

•право автора твору на визнання його авторства;
•право вимагати збереження цілісності твору;
•право залишатись анонімним;
право використовувати псевдонім замість справжнього імені.

МАЙНОВІ ПРАВА — це:

•право на використання твору;
виняткове право дозволяти використання твору;
•право перешкоджати неправомірному використанню твору, зокрема забороняти таке використання;
•право на винагороду за використання твору.
Майнові права можуть належати авторові твору, а можуть бути передані іншій людині. У разі передання майнових прав особисті немайнові права все одно залишаються в автора.

СУМІЖНІ ПРАВА виникають унаслідок факту виконання твору, виробництва фонограми або відеограми тощо. Ці права першочергово належать авторові твору, але так само можуть бути передані іншим людям.

РОЗГЛЯНЕМО ВСІ ЦІ ПРАВА НА ПРИКЛАДІ.

Ви написали пісню. Тож першочергово ви маєте й авторські особисті немайнові права (ви — її автор), і майнові права (ви можете нею розпоряджатися), і суміжні (ви можете її виконувати). Якщо ви вирішили надати комусь дозвіл на використання вашого твору, то всі права залишаються за вами. Але якщо ви вирішили продати або передати майнові та суміжні права, то за вами залишаються тільки авторські особисті немайнові права.

# data[].attributes.headline
Діну Софія, 25 група  "Майнові і немайнові авторські права"

# data[].attributes.subject
Діну Софія, 25 група  "Майнові і немайнові авторські права"

# data[].attributes.body
Авторське право – сукупність прав, які виникають та належать автору або його правонаступникам у зв‘язку із створенням або використанням твору літератури, науки, мистецтва.
Майнові авторські права:
• право на опублікування твору (випуск у світ);
• право на відтворення творів;
• право на публічне виконання;
• право на публічне сповіщення творів;
• право на публічну демонстрацію і публічний показ;
• право на переклад творів;
• право на переробки, зміни творів; включення творів як складових частин до збірників, антологій, енциклопедій тощо;
• право на розповсюдження творів ;
• право здавання твору в майновий найм чи у прокат;
• право слідування щодо творів образотворчого мистецтва;
• право на подання творів до загального відома публіки;
• право на імпорт примірників творів;
• право на отримання винагороди за використання твору.
Немайновими правами автора є:
• право вимагати визнання свого авторства;
• право забороняти під час будь-якого використання твору згадування свого імені, якщо автор твору бажає залишитися анонімом;
• право обирати псевдонім;
• право вимагати збереження цілісності твору, протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору, у тому числі супроводження твору ілюстраціями, передмовами, післямовами, коментарями тощо без згоди автора;
• право надати назву твору або залишити його без назви;
• право присвятити твір особі (особам), події або даті.

# data[].attributes.headline
Ющенко Христина , 25 група 3 курс Тема :Авторьське право 

# data[].attributes.subject
Ющенко Христина , 25 група 3 курс Тема :Авторьське право 

# data[].attributes.body
Авторське право є інститутом цивільного права і ключовою галуззю права інтелектуальної власності; воно призначене захищати зовнішню форму вираження об'єкта (твір, малюнок, збірник, фотографія та інше), тобто їхнє «матеріальне втілення». Авторське право не може використовуватись для захисту абстрактних ідей, концепцій, фактів, стилів та технік, що можуть бути використані у творі.

Авторські права — це набір суб'єктивних виключних прав, які дозволяють авторам літературних, мистецьких та наукових творів отримати соціальні блага від результатів своєї творчої діяльності.

Авторське право — це сукупність правових норм, які регулюють відносини, що виникають внаслідок створення і використання творів літератури, мистецтва й науки. Авторське право встановлює сприятливі правові умови для творчої діяльності, забезпечує доступність результатів цієї діяльності всьому суспільстві. Воно визначає і забезпечує широкий захист особистих немайнових і майнових прав авторів

# data[].attributes.headline
Шлік Катерина 25 група "Авторські права та ліцензії у веб середовищі"

# data[].attributes.subject
Шлік Катерина 25 група "Авторські права та ліцензії у веб середовищі"

# data[].attributes.body
Інтелектуальна власність — це власність на результати інтелектуальної та творчої діяльності.
Об’єктами інтелектуальної власності (результатами інтелектуальної та творчої діяльності) згідно із законодавством України є:

·                    літературні та художні твори;

·                    комп’ютерні програми; y бази даних; y фонограми, відеограми, передачі (програми) організацій мовлення;

·                    наукові відкриття;

·                    винаходи, корисні моделі, промислові зразки;

·                    раціоналізаторські пропозиції;

·                    сорти рослин, породи тварин;

·                    комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення;

·                    комерційні таємниці тощо.
На об’єкти інтелектуальної власності розповсюджується авторське право.
Авторське право — це сукупність прав автора (та його правона ступників) щодо створення або використання твору літератури, науки, мистецтва тощо.

Авторське право — це право на:

·                    зазначення імені автора (або заборона зазначення) на створеному об’єкті та його примірниках;

·                    вибір псевдоніма та зазначення його замість справжнього імені автора на створеному об’єкті та його примірниках;

·                    збереження цілісності створеного об’єкта та на заборону будь-якої його зміни;

·                    дозвіл (заборону) використовувати (друкувати, копіювати, перекладати, виконувати, демонструвати тощо) об’єкт іншим особам тощо.

·                    Використання об’єкта інтелектуальної власності без відповідного дозволу автора є порушенням авторських прав і переслідується відповідно до законодавства України.

Такими порушеннями можуть бути:

·                    незаконне (без відповідної ліцензії) використання комп’ютерних програм;

·                    розповсюдження малюнків, фотографій, музичних і літературних творів без дозволу автора;

·                    використання у власних творах, рефератах, наукових роботах тощо фрагментів з наукових, літературних, музичних творів, кіно- та відеофільмів, фотографій, малюнків без посилання на їх авторів.

# data[].attributes.headline
Артёмова Вика, группа 6

# data[].attributes.subject
Артёмова Вика, группа 6

# data[].attributes.body
Порушення авторських та суміжних прав, а саме незаконне відтворення, розповсюдження творів науки, літератури і мистецтва, комп'ютерних програм і баз даних, а так само незаконне відтворення, розповсюдження виконань, фонограм, відеограм і програм мовлення, їхнє незаконне тиражування та розповсюдження на аудіо- та відеокасетах, дискетах, інших носіях інформації, або інше умисне порушення авторського права і суміжних прав, якщо це завдало матеріальної шкоди у значному розмірі передбачає кримінальну відповідальність (ст. 176 Кримінального кодексу України).
Крім того, суб'єкти авторського права мають право звернутися до суду з позовною заявою про стягнення компенсації, відшкодування збитків та стягнення доходу.

# data[].attributes.headline
Ткаченко Ксенія 26 гр 

# data[].attributes.subject
Ткаченко Ксенія 26 гр 

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Нова українська школа | Веб-ресурс НУШ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Слово "плагіат" початково означало викрадення людини й лише в 17-му столітті поширилося на присвоєння авторства чужого твору. Сьогодні є тенденція заміняти слово "плагіат" на більш нейтральний вислів "академічна недоброчесність".

Однак, у слові "плагіат" є глибина, яка дає змогу заглянути в саму суть проблеми, тоді як "академічна доброчесність" позбавлена цього метафоричного потенціалу. Говорити з учнями про академічну доброчесність без активації їхньої уяви означає перетворювати розмову на зовнішні приписи, які навряд чи стануть для них близькими й бажаними.

Отже, як говорити з учнями про плагіат?

Звісно, про плагіат не можна говорити, не демонструючи учням конкретні методи роботи з текстами інших авторів. Однак, перш ніж показувати, як це робити, добре пояснити, чому це важливо робити. Без такої розмови учні не будуть зацікавлені в тому, щоб опанувати техніки інтеграції чужих слів і думок у власний текст, які дають можливість створити продуктивну дистанцію до них - замість того, щоби розчинитись у них.

Письмо - це робота думки, і для того, щоби її здійснювати, ми маємо розуміти способи, якими ми видобуваємо думку. Ці способи грунтуються на її принциповій діалогічності. Саме тому починати розмову про плагіат потрібно з того, що думка - діалогічна. Це допоможе учням побачити себе частиною спільноти, частиною більшої розмови. Важливо також докладно розібрати з учнями технічний бік етикету цієї розмови й максимально визначити, яке використання чужих слів і думок є плагіатом, а яке - ні.

І, зрештою, ми всі маємо критично переосмислити поширену сьогодні модель "злочину й кари", як її вдало назвала дослідниця плагіату Діана Пекорарі. У цій моделі плагіат зводиться до крадіжки інтелектуальної власності. Важливо побачити, що ця модель приховує більше, ніж прояснює. Вона підкріплює той приватизований індивідуалізм, який нормалізує й навіть робить привабливим присвоєння результатів чужої праці. На противагу цій поширеній моделі варто поглибити метафору "крадіжки", щоби показати справжню шкоду, якої завдає плагіат.

ДІАЛОГІЧНІСТЬ ДУМКИ

Попри позірну інтимність процесу письма, пишучи, ми ніколи не лишаємося на самоті. Не лише тому, що ми завжди пишемо для когось (навіть якщо наш єдиний читач - ми самі). І не лише тому, що ми використовуємо слова, які не ми придумали (ми створюємо неповторну комбінацію слів, які належать усім людям). Але, насамперед, тому, що всяке письмо є частиною більшої розмови.

Американський письменник і філософ Кенет Берк запропонував чудовий образ для діалогічності нашої думки - ми входимо в кімнату, у якій давно триває розмова. Розмова розпочалася задовго до нашої появи. Ніхто з присутніх у кімнаті, незалежно від того, як довго вони в ній перебували, не застав її початку. Тож ніхто не має повного уявлення про те, як вона розгорталась.

Зайшовши в кімнату, ми спершу слухаємо, намагаючись вхопити суть того, про що йдеться, зрозуміти відмінність позицій учасників діалогу, його основні лінії. Згодом починаємо розрізняти тонші нюанси думки, у нас виникає своє бачення й ми починаємо говорити. Хтось підхоплює нашу думку, заперечує чи погоджується або просто розвиває її далі. Ми відповідаємо. Долучаються нові співрозмовники. І так триває доти, доки не настає наш час покинути кімнату. А розмова й далі триває вже без нас.

Важливо пояснити учням, що, пишучи, ми беремо участь у розмові, а не заповнюємо порожню сторінку чи проголошуємо істину в останній інстанції. Як зазначає американський дослідник письма Джозеф Гаріс, який розвиває цей образ кімнати, наше завдання полягає в тому, щоби підтримати розмову і зробити в неї внесок, а не в тому, щоби завершити її, сказавши остаточне авторитетне слово.

Усвідомлення відкритої діалогічності думки знімає з учнів подвійний тягар. По-перше, звільняє їх від непосильної вимоги абсолютної оригінальності, яка часто гнітить початківців. Учням буде значно легше робити перші кроки самостійного письма, якщо вони не будуть намагатися "винайти велосипед", а розумітимуть, що, пишучи, вони вступають у розмову, у якій уміння говорити - не менш важливе, ніж уміння слухати і, головне, чути. Власний голос з'являється в діалозі і значною мірою завдяки проясненню для себе думки іншого автора чи авторки.

По-друге, усвідомлення діалогічності думки демонструє те, що механічне дублювання чужих слів не має сенсу. Образ кімнати, у якій триває розмова, унаочнює абсурдність плагіату. Цей образ допомагає пояснити учням, що письмовий плагіат мало чим відрізняється від ситуації, коли під час розмови хтось би взявся повторювати репліки свого співрозмовника, видаючи їх за свої.

Таке механічне дублювання завдає подвійної шкоди. Насамперед, воно завдає шкоди самій людині, яка бездумно дублює чужі слова, оскільки цим вона позбавляє себе власного голосу.

Не менше шкоди механічне дублювання завдає й самій розмові. Воно не просто марнує можливість розвинути розмову, а ставить під сумнів її сенс. Сенс розмови полягає в тому, щоби виробити спільне знання й поглибити розуміння, у якому кожен окремий досвід, кожна індивідуальна перспектива - важливі, і лише всі вони разом дають повну картину людського процесу. Образ кімнати, у якій триває розмова, дає змогу учням відчути себе частиною цього спільного процесу.

Кожен із нас має усвідомити, що наш голос - важливий. Що, докладаючи зусиль для того, щоби його розвинути, ми створюємо можливість зробити свій унікальний внесок у спільну розмову. Без цього усвідомлення учні навряд чи готові замислитися над тим, як вести діалог. Лише побачивши себе частиною розмови, вони будуть готові до копіткої праці з опанування конкретних правил, яких дотримуються всі її учасники. Тільки подолавши ілюзію власної ізольованості, учні будуть налаштовані на те, щоб осягнути етикет спільної розмови.

ЕТИКЕТ ВИМАГАЄ КОНКРЕТИКИ

Образ кімнати, у якій триває розмова, допомагає активувати уяву учнів, побачити ширшу картину, яка навряд чи з'явиться сама собою наодинці з двомірним простором сторінки. Цей образ допомагає їм відчути себе не споживачами, ізольованими від спільного процесу, а його учасниками.

Активувавши це відчуття належності до людського процесу, можна перейти до більш сухого й технічного боку розмови про плагіат. Технічна частина надзвичайно важлива, без неї образ не зможе конвертуватись у належну практику.

Отже, настав час пояснити, що таке плагіат на технічному рівні, бажано підкріплюючи пояснення конкретними прикладами й терпляче перевіряючи на конкретних вправах, наскільки це знання засвоїлось. Подібно до вивчення мови, опанування технікою вимагає часу, повтору і тренування.

Доброчесність, принаймні академічна, - це не просто властивість характеру. Як усякий етикет вона вимагає тонкого розуміння технічного боку справи. Не достатньо просто сказати, що плагіат - це використання чужих слів і думок без належного оформлення. Часто таке загальне визначення веде до хибного уявлення, що будь-яке використання чужих слів і думок є плагіатом, або просто залишається чимось абстрактним, яке не стосується конкретики письма.

Тут доречна повсякденна аналогія: ми не можемо сказати учням поводитися правильно й очікувати, що вони виведуть із цієї загальної настанови те, що виделку треба тримати в лівій руці, а ніж - у правій. Учням потрібно чітко пояснити, коли використання чужих думок і слів - це плагіат і чому.

Водночас, важливо, щоби в учнів не склалося враження, що вони взагалі не можуть звертатися до вже сказаного й написаного. Навпаки, їх треба заохочувати до діалогу, пояснюючи, як брати в ньому участь із дотриманням академічного етикету.

Наукова сфера передбачає строгу систему посилань із використанням бібліографічних записів, оформлених відповідно до обраного стилю, і точною вказівкою сторінок. Учням варто донести ці правила, навіть якщо поки вони їх не будуть застосовувати. Але також важливо пояснити, що за межами строгої наукової дисципліни теж потрібно вказувати, кого і як ми залучаємо до розмови в нашому тексті. Наприклад, цей текст не використовує наукову систему посилань, але завжди вказує на ідеї інших авторів, називаючи їхні імена та чітко атрибутуючи їхні думки.

Важливо також пояснити учням, що для того, аби уникнути плагіату, не завжди достатньо вказати імена авторів та авторок і атрибутувати їхні думки. Є різні ступені участі інших авторів та авторок у наших текстах, різна міра присутності їхніх думок і слів.

Найбільше вони присутні, коли ми їх цитуємо. Цитата - це пряма мова. Цитату, тобто дослівне перенесення чужої думки у свій текст, завжди треба брати в лапки. І це стосується не лише наукових текстів, а й популярних публікацій, у тому числі всього, що опубліковано в інтернеті (від Вікіпедії до новинних сайтів, від соціальних мереж до коментарів під відео в YouTube). Це стосується також підручників, рефератів, інструкцій, офіційних документів, та всього, що сказано усно, якщо у висловлювання є авторка чи автор і це не крилатий вислів.

Усе, що перенесено у свій текст дослівно, - це цитата, яку треба брати в лапки і вказувати джерело цитування. Без лапок, навіть із правильно оформленим посиланням, дослівний повтор залишиться плагіатом.

Учням також варто пояснити, що ми маємо бути ощадними з цитуванням і зазвичай краще вводити чужі думки непрямою мовою, тобто переказувати їх власними словами. У випадку непрямої мови лапки не потрібно ставити, але обов'язково потрібно вказати, кому належать ці думки. Непряма мова без посилання теж є плагіатом.

Найважливіше - пояснити учням, як робити парафраз, бо це - основа роботи з чужими думками. Парафраз - це переказ чужої думки, який відповідає за обсягом фрагменту тексту, який ми переказуємо. Роблячи парафраз, треба уникати тиску лінгвістичних конструкцій оригіналу, але водночас пильнувати, щоби думка була викладена повністю й без перекручень.

Оволодівши парафразом, учні легко зможуть поширити це знання на інші базові методи інтеграції чужих думок у свої тексти, такі як підсумок, тобто скорочений виклад чужої думки, чи синтез, тобто зіставлення думок різних авторів.

Цитата, парафраз, підсумок і синтез - це чотири усталені форми залучення чужих думок у власний текст, хоча, звісно, вони далеко не вичерпують усього багатства можливостей ведення розмови.

Ніколи не зайве ще раз нагадати учням, що всі способи інтеграції чужих думок і слів у власний текст передбачають атрибуцію. Як уже було зазначено вище, у науковому письмі посилання має строгу форму, але й за межами науки ми завжди маємо посилатися на автора чи авторку, у яких узяли слова чи думки.

Найголовніший виняток із цього правила - загальновідома інформація. Тобто, факти, щодо яких є загальна згода і які залишаються незмінними, незалежно від позиції авторів, які їх згадують. На таку інформацію не потрібно робити посилання, оскільки її можна знайти в різних текстах і вона не є оригінальною авторською думкою.

Але це не означає, що можна дослівно переносити у свій текст шматки чужого тексту із загальновідомою інформацією, механічно їх дублювати. Ми не цитуємо загальновідому інформацію, а дослівний повтор без цитати - це плагіат. Загальновідому інформацію треба організувати відповідно до логіки власного тексту й викладати своїми словами.

Це лише найзагальніші правила ведення розмови, є ще велика кількість нюансів етикету. Учням потрібно не лише докладно пояснити всі конкретні правила, які складають етикет ведення спільної розмови, а й дати час для їхнього освоєння на практиці. Однак, важливо робити це після того, як створено простір, у якому ці правила оживають і набувають сенсу, інакше їх сприйматимуть як порожні бюрократичні примхи.

ПЛАГІАТ ПО ТОЙ БІК "ЗЛОЧИНУ Й КАРИ"

Образ кімнати, у якій триває розмова, також показує обмеженість розуміння плагіату як крадіжки у звичному розумінні цього слова, тобто як присвоєння чужого майна, як злочину, який вимагає кари. Не заперечуючи того, що санкції щодо плагіату потрібні, важливо визнати, що модель "злочину й кари" працює лише частково. Насамперед тому, що вона спотворює ті цінності, які лежать в основі поступу знання.

Крадіжку роблять приховано з корисливими цілями, тоді як наукова спільнота базується на відкритому обміні думками заради спільного людського процесу. Чи доречно тут говорити про крадіжку майна, якщо знання належить усьому людству?

В основі наукового поступу лежать цінності іншого ґатунку: взаємозбагачення грунтується на обміні, яке зумовлене тим простим фактом, що ми не втрачаємо свою думку, коли ділимося нею з іншими. Свого часу цю відмінність думки від матеріального об'єкту влучно підмітив Бернард Шоу.

Звісно, в уяві плагіатора розігрується сценарій крадіжки. Але це - наслідок його відчуженості й ізольованості. Плагіатор не бачить, що перебуває в кімнаті, у якій триває спільна розмова, а отже - не відчуває себе частиною наукової спільноти. Тому крадіжка здається йому раціональною дією.

Але сам цей сценарій привласнення чужого майна - це лише версія реальності, і далеко не найбільш продуктивна. Ця версія походить із цінностей власницького індивідуалізму, у межах яких присвоєння продуктів чужої праці сприймається як щось нормальне й навіть бажане, як своєрідний виграш у лотерею або легко здобутий, хоч і нечесний дохід.

Зведення плагіату до крадіжки у звичному сенсі слова затемнює його дійсну руйнівну силу, яка поширюється й на самого плагіатора, і на все людство. Важливо, щоб учні розуміли, що плагіат - це програш усіх учасників спільного процесу.

Стигматизація плагіату як "злочину", який вимагає "кари", бореться із симптомами, а не з причинами явища. Щоби зрозуміти це, достатньо лише запитати, чи вдавався би хтось до плагіату, якби він чи вона вміли мислити й писати.

Стигматизація плагіату, як всяка однобока заборона, зберігає його найбільш токсичне ядро - глибоко вкорінену зневагу до себе, породжену недовірою до своїх власних сил. Щоразу, коли ми дозволяємо собі повторювати чужі слова як свої, ми проголошуємо декларацію власної неспроможності. Щоразу, коли розчиняємося в чужій думці, ми віддаляємось від свого власного голосу.

Це відбувається незалежно від того, чи усвідомлюємо ми це, чи ні. Ми можемо не надавати цьому великого значення чи виправдовувати якими завгодно причинами: брак часу чи зацікавлення, лінню чи безпринципністю. Це лише поверхові раціоналізації. Глибинне джерело плагіату - зневага до себе. І чим більше ми "плагіатимо", тим глибшою стає ця зневага, навіть якщо вона не усвідомлюється.

Плагіат - це пастка, яку ми створюємо насамперед самі для себе. Це зашморг для власного голосу. І про це теж варто сказати учням.

Як же протистояти спокусі розчинитись у словах іншого автора чи авторки? Як чинити опір пастці втрати себе? Як відмовитися від здійснення над собою такого насильства? Адже слова в тексті, який ми читаємо, - значно більш досконалі, ніж ті, які виходять у нас, коли ми тільки вчимося писати.

Перше, що ми маємо пам'ятати: піддатися спокусі розчинення в думці іншого - це тупиковий шлях, бо він блокує розвиток наших власних сил і голосу. Далі, коли ми озброїлися рішучістю говорити тільки свої слова (хоч, звісно, слова завжди спільні, лише їхні комбінації індивідуальні), усе і простіше, і складніше, ніж може здатися на перший погляд.

Простіше - тому що треба починати з дуже простих, елементарних, суто технічних кроків, які зовсім не складно зрозуміти (якщо їх добре пояснити). Складніше - тому що це тривалий шлях: як усяка майстерність, здатність створювати оригінальні комбінації слів (назвемо це так) здобувається через досвід. Вона вимагає терплячості й наполегливості. Перше - механізм виробництва власної думки - можна продемонструвати. Друге - складний шлях здобування майстерності - ніхто, крім самої людини, за неї пройти не зможе.

Але починати варто з найпростішого - настільки очевидного, що воно часто залишається непоміченим. Для того, щоби з'явилася власна думка, щоби виник власний голос, щоби слова стали своїми - потрібно чітко відмежувати свою думку від думки іншого автора чи авторки.

"Але в мене немає своєї думки!", - кажуть початківці. Порожнеча спричиняє страх. Секрет у тому, що для того, аби своя думка виникла, потрібно для неї звільнити місце. Потрібно створити порожній простір, у якому власна думка може прорости (ну і, звісно, дати їй для цього час не менш важливо). Без цього порожнього простору у власної думки просто немає місця, на якому вона може з'явитись.

Щоби навчитися говорити свої слова, а не повторювати чужі слова як свої, потрібно навчитися витримувати дискомфорт цієї порожнечі. Тільки в ній можна почати створювати власний світ. Це тривалий процес, він вимагає зусиль. Але вони того варті.

Обґрунтовуючи використання народної мови в "Божественній комедії", Данте висловив думку, яка виходить далеко за межі тодішньої проблематики переходу від латини у вернакуляр. Ця думка актуальна й сьогодні: "призначення людини - бути почутою". Маючи на увазі ці слова, американський дослідник письма Пітер Елбоу сформулював їх як сутнісне питання всякого письма. Це питання звучить так: "Як довго ви готові бути непочутими?". І його варто поставити учнями.

Плагіат - це несвідома згода з тим, що наш власний голос - не важливий. Це прирікання себе на німоту. Це зрада свого призначення. І величезна втрата для всього людства, яке ніколи не збагатиться нашим неповторним внеском у спільну розмову.

Якщо плагіат - це крадіжка, то її найпершою жертвою є сам плагіатор, який викрадає в себе свій власний голос.
Ольга Брюховецька, кандидатка філософських наук, старша викладачка кафедри культурології Національного університету "Києво-Могилянська академія" Титульне фото: автор - stokkete, Depositphotos Редакція сайту НУШ вдячна Ользі Брюховецькій за цей матеріал, підготовлений на волонтерських засадах Проєкт "Навчання суспільної доброчесності в українській початковій освіті як довготривалий та ефективний інструмент подолати "побутову корупцію" реалізується у партнерстві з німецькою організацією ChildFund Deutschland ("Дитячий Фонд Німеччини") за підтримки Федерального міністерства економічного співробітництва та розвитку Німеччини (BMZ) Більше про проєкт читайте за цим посиланням.

# data[].attributes.attachment_link.title
Плагіат - це наче позбавити себе голосу: як привчити учнів не красти чужих слів | Нова українська школа

# data[].attributes.attachment_link.description
Слово "плагіат" початково означало викрадення людини й лише в 17-му столітті поширилося на присвоєння авторства чужого твору. Сьогодні є тенденція заміняти слово "плагіат" на більш нейтральний вислів "академічна недоброчесність". Однак, у слові "плагіат" є глибина, яка дає змогу заглянути в саму суть проблеми, тоді як "академічна доброчесність" позбавлена цього метафоричного потенціалу.

# data[].attributes.headline
Сорокіна Ирина 27 гр

# data[].attributes.body
Сорокіна Ирина 27 група
https://gdz4you.com/prezentaciyi/inshi/moya-krayina-ukrayina-17192/

# data[].attributes.headline
Приклад виконання завдання

# data[].attributes.subject
Приклад виконання завдання

# data[].attributes.body
Можна публікувати картинки, текст, посилання на відео, на вебсайти тощо.
Щоб навести приклади коли авторське право було захищено або жорстко порушено.
Обов'язково підпис: прізвище та ім'я, номер групи.
Викладач інформатики. Дмитренко Олена Борисівна