# data[].attributes.body
Haima ve de la paraula àrab «Haymah», és una tenda típica de campanya usada per pobles del desert.

Una Haima és una carpa que protegeix l'interior del sol, diguem-ne que és una minúscula casa portàtil origen Àrab, que està pensada per ser col·locada al desert amb espai per a una o més persones.

Tradicionalment és una tenda de campanya normalment de pèl de cabra o camell, muntada sobre pals embullats amb corda. És l'habitatge que feien servir els nòmades del desert. Els nòmades hi fan la seva vida quotidiana, mengen, dormen i passen el seu temps lliure.

A la cuina es prepara el pa sota la sorra. L'interior de la haima conté tota mena d'estris per a la vida diària com a catifes per aïllar-se del terra i aconseguir calidesa a la nit.
Cofres o mobles per guardar les pertinences i taules de baixa altura que serveixen per menjar o prendre el te (que allà és molt típic) asseguts a terra.
Al voltant podem distingir molts utensilis quotidians per a l'activitat artesanal que fan cada dia: morters i molins per moldre cereals i elaborar pa; manxes per avivar el foc; fogons per escalfar-se o anafes per cuinar; atuells per emmagatzemar l'aigua; fumadors per espantar els insectes o pentinadors per a llana o pells.
La forma de la Haima té una funció important de prevenir el vent àrid del Sàhara, així és que l'entrada d'aquesta es col·loca en direcció contrària al vent, formades per tres pals, dos col·locats verticalment i un pal travessat a dalt de forma horitzontal, també la composició impedeix l'entrada de les inusuals però possibles pluges d'hivern.

# data[].attributes.body
El terme tipi procedeix del Lakota (Sioux) i significa “lloc per viure”. Era l'habitatge tradicional que feien servir les tribus nòmades de les Grans Prades de Nord-Amèrica, i consistia en una botiga cònica construïda amb pells d'animals i fusta.
Aquest habitatge era ideal per als indis, ja que era molt fàcil de muntar i reubicable. Aproximadament trigaven menys de dues hores a muntar-los, un cop escollien la ubicació. A més, encara que no ho sembli, els tipis són molt resistents a les inclemències del temps i són capaços de mantenir el seu interior fresc a l'estiu i càlid a l'hivern. A l'estiu, s'aixequen els costats de la botiga i així hi entra l'aire. A l'hivern, es poden encendre fogueres al seu interior, cosa que proporciona calor i forja un ambient màgic captivador.
Però si creus que aquestes cases són cosa del passat i que queden relegades només a aparèixer a westerns, t'equivoques. “Com a norma general, avui dia els tipis se solen utilitzar com a allotjaments temporals alternatius mentre, per exemple, es reforma una casa, o com a sales o aules a la natura”, comenten des de Tipiwakan, empresa que construeix tipis artesans. “Hi ha persones que els utilitzen per viure-hi, però no sol ser durant tot l'any”, afegeixen.

I és que, encara que sembli una casa molt bàsica, es poden equipar amb tota mena de luxes i instal·lacions (dutxa, vitroceràmica, etc.) per que no trobis a faltar les comoditats d'un habitatge tradicional.

# data[].attributes.body
Un gratacel o tocanúvols (adaptació de l'anglès skyscraper) és un edifici de molts pisos o plantes. Generalment, el límit inferior d'altura a partir del qual un edifici sol ser considerat gratacel és d'uns 100 metres (333 peus), encara que molts professionals del sector consideren gratacel a partir de 12 plantes, 150 metres o més de 200 metres d'alçada.

La raó de la seva construcció és el màxim aprofitament econòmic del sòl. Per això, solen trobar-se múltiples gratacels agrupats en les zones comercials de grans ciutats, on el valor del sòl és elevat.

Aquestes agrupacions de gratacels solen dibuixar una línia d'horitzó característica de moltes ciutats, com Nova York, Chicago, Panamà i Hong Kong.

# data[].attributes.body
Encara que la majoria dels londinencs viuen en cases construïdes sobre terreny sòlid, alguns han adoptat els canals com a casa, convertint el seu bot en un habitatge.
Regent's Canal—una via fluvial de 14 quilòmetres de llarg— alberga una comunitat de persones que viuen als seus bots. Molt més econòmiques que les cases i apartaments a Londres, els habitatges en bots han guanyat molta popularitat entre els que viuen i treballen a la capital. Tot i això, aquestes persones s'han adaptat a un estil de vida nòmada; les lleis locals assenyalen que els que viuen als bots no poden “romandre al mateix veïnat per més de 14 dies”.

# data[].attributes.body
Les cases “gingerbread”, el nom de les quals està inspirat en les acolorides galetes de gingebre, s'ubiquen a l'illa Martha's Vineyard, al nord-est dels Estats Units. Sembla que aquestes cases han sortit d'un conte de fades! D'acord amb Around The World L, aquestes cabanes de fusta daten del segle XIX.

# data[].attributes.body
S'estima que el 50% dels habitatges del planeta estan fets de tova. Un dels exemples més pintorescos d'una comunitat de casa de tova se situa a Acoma, Nou Mèxic, Estats Units. El poble Acoma ha viscut en aquest lloc per 2,000 anys i va començar a construir cases de tova al segle XVII. Avui dia hi ha unes 300 cases en aquesta zona.

# data[].attributes.body
A més dels seus carrers costeruts, San Francisco és coneguda per les seves cases d'estil victorià i eduardià. Famoses pels finestrals i els singulars colors, la majoria d'aquests habitatges van ser construïts a finals del segle XIX ia principis del XX. Avui dia es poden trobar per tota la ciutat.

# data[].attributes.body
Moltes persones als Estats Units han renunciat als habitatges de mida tradicional a favor d'opcions que els permetin estar més a prop de la natura. Per això, han sorgit comunitats senceres de cases miniatura han aparegut per tot el país; la ciutat de Portland, però, és l'epicentre d'aquest fenomen.
Fàcils dinstal·lar i relativament barates, aquestes cases petites són ideals per a les persones que busquen un estil de vida minimalista.

# data[].attributes.body
Ubicades principalment a la província de Cap Occidental de Sud-àfrica, les cases d'estil holandès del Cap es van construir per assemblar-se a les cases adossades d'Amsterdam. Poden veure's en llocs on els holandesos es van establir durant el segle XVII, i moltes d'aquestes cases encara són habitades a ciutats històriques com Stellenbosch, Paarl, Swellendam, Tulbagh i Graaff-Reinet.

Aquestes cases es caracteritzen per gablets arrodonits i adornats, parets emblanquinades, persianes de fusta i sostres de palla.

# data[].attributes.body
Un hanok és una casa tradicional coreana que es data del segle XIV durant la dinastia Joseon. Culturalment, els arquitectes dissenyaven el posicionament i l'estil de la casa pel que fa al seu entorn, la terra i fins i tot les estacions. La casa hanok ideal està construïda amb una muntanya a la part posterior i un riu al front.

Construïdes amb materials d'origen local, els hanok tenen sostres de teules, bigues de fusta i pisos construïts a l'estil Ondol, cosa que permet que els pisos s'escalfin amb fum durant l'hivern i es mantinguin frescos a l'estiu. Una de les característiques més distintives de la casa hanok és la línia del sostre lleugerament corbada, que de vegades revela dissenys ornamentals a la part inferior.

# data[].attributes.body
Els honai són la llar tradicional de les comunitats que habiten les muntanyes al centre de Papua, Indonèsia. L'estructura principal d'aquests habitatges rodons és construït a mà amb taules de fusta; els sostres de palla estan fets de fulles de palmell i les parets interiors estan aïllades amb bambú teixit. Una casa honai típica té aproximadament 4-6 metres de diàmetre i 5-7 metres dalçada. Tot i la seva petita grandària, generalment són ocupades per 5-10 persones.

# data[].attributes.body
Encara que no són tan prevalents com alguna vegada ho van ser, alguns entusiastes de la natura usen iglús com a refugis temporals. Fets de neu comprimida, aquestes construccions mantenen els seus hostes calents en bloquejar els forts vents i tenir la capacitat d'albergar una petita foguera.
Avui dia, els iglús —un element clau de la cultura i la història inuit— es poden veure a l'illa Baffin, al Canadà, i altres zones fredes d'Amèrica del Nord.

# data[].attributes.body
A més de ser la capital mundial de l'òpal, Coober Pedy, una ciutat del sud d'Austràlia, és coneguda per les seves “cases subterrànies”, refugis especials construïts sota terra.
D'acord amb la Revista Smithsonian, aquestes cases subterrànies singulars ofereixen un oasi davant la calor de l'estiu (quan la temperatura pot arribar als 45º C) i les tempestes de sorra ocasionals. Per aquesta raó, la meitat dels habitants de la ciutat—així com un museu, una església i un hotel—han triat aquest estil de vida subterrani.

# data[].attributes.body
Les iurtes -carpes portàtils tradicionalment fetes de pells d'animals- han estat usades pels nòmades d'Àsia central durant segles. Si bé, en el passat, aquestes estructures funcionaven com a refugis temporals, gràcies als mètodes de construcció contemporanis i l'accés a nous materials s'han pogut utilitzar com a habitatges permanents.

# data[].attributes.body
Al sud-est asiàtic, on les fortes pluges són cosa de cada dia, pots trobar comunitats senceres de palafits. Aquestes llars són sostingudes per pilars a diversos metres d'alçada per mantenir els seus habitants i les seves pertinences fora de perill de les inundacions. També estan dissenyades per estar prou lluny del pis i així mantenir-se fora de perill de les ferides, com serps i insectes. A més, els sostres estan inclinats perquè l'aigua de pluja flueixi fàcilment sense danyar la propietat.

Encara que avui dia són construïdes principalment al sud-est asiàtic, els palafits també són presents a l'hemisferi occidental en regions on els huracans fan la seva aparició cada any.

# data[].attributes.body
A Sud-àfrica, els rondavels —cabassos rodons d'una sola peça— són una opció popular ja que es poden construir amb materials naturals d'origen local. Igual que els iglús, els rondavels s'usaven tradicionalment com a refugis de caça temporals.
Avui dia moltes persones interessades a estalviar espai i energia construeixen i compren habitatges d'aquest tipus.

# data[].attributes.body
A Matmata, Tunísia, trobem les “cases troglodites”, habitatges antics tallats a gres, són molt còmodes i fresques durant tot l'any. Situades al voltant d'un fossat central i connectades per una xarxa de passadissos, aquestes llars peculiars ofereixen protecció contra el sol del nord d'Àfrica i els vents del desert.
Avui, moltes cases troglodites arreu del món han estat transformades en luxosos hotels cova.