# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Der er sket noget med børns leg. Den er hverken lige så fantasifuld, fri eller fysisk, som den var engang. Og der er mindre tid til leg.

En omfattende, ny dansk undersøgelse gør status over danske børns legekultur. Den viser blandt andet, at antallet af børn ved skolestart, der ifølge forældrene leger dagligt i deres fritid, falder fra 84 procent i årene før skolestart til 59 procent.

For de 10 til 12-årige er det 37 procent. Og for de 13 til 15-årige er det nede på 21 procent.

Forskeren bag undersøgelsen er Ditte Winther-Lindqvist, der er udviklingspsykolog og lektor på Danmarks Institut for Pædagogik og Uddannelse på Aarhus Universitet. Hun har forsket i børns leg siden 2003.

- Den udvikling, vi ser, og som jeg godt kan være lidt bekymret over, den er, at børn har meget mindre tid til at lege. Og det betyder også, at legen bliver klemt, siger hun i DR's nyhedspodcast Genstart.

Og det er et problem.

Undersøgelsen bygger på forældres vurdering af, hvor meget deres børn leger. Men forældrene er også blevet bedt om at vurdere børnenes trivsel. Og der er en helt tydelig sammenhæng mellem forældrenes bekymring for børnenes trivsel, og hvor meget deres børn leger i hjemmet.

Noget Ditte Winther-Lindqvist længe har kunnet observere, men for første gang kobler forskningen de to ting sammen.

- Vi kan nu konstatere med tal, at der er en sammenhæng mellem, hvor meget børn leger, og hvor godt de har det.

Jo mere børn leger - og helst den frie og fysiske leg - jo bedre er deres trivsel, selvværd og robusthed.

- Vi bliver glade af at lege, fordi vi leger med noget, vi synes er spændende, og vi prøver os selv af. Man kan sige, at barnet lærer verden at kende gennem leg, men på en lystfuld måde, hvor barnet selv er i kontrol, siger hun.

Det store slag for børns frie leg skal slås i skolerne og institutionerne, mener Ditte Winther-Lindqvist. Men hun peger også på fire konkrete tiltag i fritiden - i hjemmet - hvor forældre kan gøre noget. Eller måske nok så vigtigt - ikke gøre noget.

# data[].attributes.attachment_link.title
Børn leger mindre og trives dårligere. Forsker peger på tre ting, forældre skal droppe. Og én ting, de skal gøre

# data[].attributes.attachment_link.description
Ny forskning kobler for første gang børns trivsel sammen med deres leg. Og det går den forkerte vej.

# data[].attributes.body
https://www.emu.dk/eud/paedagogik-og-didaktik/motivation/vejen-til-motiverede-elever

# data[].attributes.attachment_link.title
Vejen til motiverede elever - Pædagogik og didaktik - EUD | Emu.dk

# data[].attributes.attachment_link.description
I denne artikel stiller Noemi Katznelson skarpt på, hvordan du pædagogisk kan understøtte tilblivelsen af elevernes motivation for uddannelse og læring.

# data[].attributes.body
Detox din hjerne

# data[].attributes.attachment_link.title
Derfor skal du ud at gå – få 6 gode råd fra Bente Klarlund Pedersen

# data[].attributes.attachment_link.description
Der er mange gode grunde til at sætte den ene fod foran den anden. Hjertenyt har spurgt professor Bente Klarlund Pedersen om, hvorfor det er så godt at gå. Her får du hendes bedste tips til at komme i gang med gåturene.

# data[].attributes.attachment_link.title
De voksne skal lege med, når børn leger i daginstitutionen

# data[].attributes.attachment_link.description
Børnenes leg fik en helt ny hovedrolle i daginstitutionerne med den nye dagtilbudslov i 2018. Men hvad er der egentlig på spil, når børn leger, og hvordan griber man som pædagog legen an? Den tredje forskningsoversigt i DPU og NCS' e-bogsserie 'Pædagogisk indblik' handler om, hvad vi ved om børns leg i daginstitutioner.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Idrætsfaget er til stadighed udfordret på mange parametre. Dette indlæg tager udgangspunkt i undersøgelser og erfaringer der siger, at der i dag er en stor polarisering mellem elevernes færdigheder, at det er de idrætsstærke der sætter dagsordenen i idrætstimerne, at det er aktiviteten, som er i centrum, samt at idrætslæreren i stort omfang sætter fælles mål for klassen som helhed.

Det betyder også at det er de idrætserfarne, som er mest motiverede og har det største udbytte af idrætsundervisningen. Det ville være rart, hvis det kunne ændres til at vi får et idrætsrum, hvor alle føler sig velkomne, at alle ser muligheder for at udfordre sig selv og opnår en kropslig læring, så de også oplever succes med deres krop.

Det kræver at vi ændrer idrætsrummet. Fra et reproducerende rum til en mere producerende og reflekterende undervisning med mindre konkurrence og med fokus på inklusion, læring, samarbejde og glæde. Samtidig med at idrætslæreren får styrket sin rolle som underviser og ikke kommer til at ende som aktivitetsbestyrer.
Fem motivationsformer
Til at imødegå de udfordringer kunne det være en mulighed at kigge på kulturen i idrætstimerne. En kultur, som er præget af at alle laver det samme på samme tid, at de idrætsstærke sætter sit præg med foreningstilgangen, og at der i stor udstrækning er en bedømmelseskultur, hvor konkurrence og præstation er fremherskende.

Det drejer sig i høj grad om motivation, og den præstationskultur motiverer en stor del af børnene, men vi skal huske, at det som motiverer nogle, demotiverer helt sikkert nogle andre.

Mette Pless har skrevet en del om det emne, og hun har beskrevet fem tilgange til motivation, som kan bruges i skolen. Præstations-, mestrings-, videns-, involverings- samt relationsmotivering. De kan alle bruges som tilgange i idrætsundervisningen - nok forskelligt i forhold til aldersgrupper, men ikke mindst i forhold til det enkelte barns tilgang til idræt. Så 7.A og 7.B kan derfor sagtens se forskellige ud i denne sammenhæng.
Skru ned for præstationskulturen
Pointen med indlægget er dels at skrue ned for præstationsmotivationen i forhold til de øvrige motivationsformer, dels om det er muligt at operere med en differentiering i de forskellige tilgange. Altså at fx. boldspilsundervisningen eller atletikundervisningen rummer tilgange, hvor nogle elever måske præsterer og kæmper mod hinanden, mens andre bliver klogere på, hvad det vil sige at lave det gode kast, og andre igen sætter sig mål for, hvad de gerne vil forbedre sig i.

En klassekultur, hvor der er stor accept at forskelligheder i færdigheder og tilgange. Hvor børnene føler sig tilpas med de forskellige kroppe de har, og oplever at de er en accepteret og legitim deltager i fællesskabet.

Det kræver, at vi som undervisere roder godt og grundigt rundt i den didaktiske værktøjskasse og kan overskue et måske mere kaotisk undervisningsrum, hvor eleverne i forskellige grupper eller par på samme tid arbejder med forskellige ting og med forskellige tilgange.

Det kunne være en boldspilsundervisning, hvor der er et par grupper, der spiller mod hinanden, et par undersøger og bliver klogere på, hvad det gode kast kræver, et andet par øver deres gribefærdigheder og en gruppe udarbejder en samarbejdsøvelse i boldspil. Et opgør med at alle laver det samme på samme tid, og en sigten imod at eleverne er mere involverede i mål og arbejdsform.
Elever udfordres med forskellige tilgange
I gymnastikundervisningen er det måske mere på mål, undervisningsmetoder og principper, der kan differentieres. Nogle børn arbejder måske med kropsspænding og finder ud af, hvad det kræver. Andre øver en god hovedstand, nogle arbejder i deløvelser til kraftspring, og andre træner det færdige spring.

Udfordringen er så også, at eleverne bliver udfordrede på de forskellige tilgange, og ikke kun møder den de bedst trives i. Eleverne skal også her som i det fag-faglige møde den gode anderledeshed, så de har mulighed for at flytte sig. Det kræver, at der i klassen er opbygget en kultur, hvor der er en stor ligeværdighed på trods af forskelligt idrætsniveau og forskellige kroppe. Målet må være, at eleverne føler sig accepterede og tilpasse i idrætsrummet, uanset om man har en lidt for stor, lidt for lille krop eller bare en krop, som er svær at håndtere.

Det ville være dejligt, hvis alle kunne få en offensiv tilgang til idrætten og deres krop - og om de inspireret af Pipi kunne sige "Det har jeg ikke prøvet før, så det kan jeg nok". En tilgang, hvor børnene har lyst til noget og tør udfordre sig selv. En personlig kompetence, som de også kan bruge i andre dele af deres liv, og som er med til at give dem livsmod og livsglæde. I idrætten skal vi kunne finde aktiviteter og tilgange, som giver børnene succesoplevelser, og på den måde bidrage til, at de opnår selvtillid og får en positiv selvopfattelse af dem selv og deres krop.

I dette arbejde er læreren en meget central faktor. Det er personen, som sætter klasserummet og får udviklet en klassekultur, hvor forskelligheder kan mødes, og hvor der er fokus på trivsel og motivation. En kultur, hvor alle føler sig værdsat, og synes de er en legitimt deltagende.
Udover at være lektor på læreruddannelsen UC Nordjylland sidder Per Jessen i Dansk Skoleidræts faglige udvalg.

# data[].attributes.attachment_link.title
Sæt fokus på kultur og motivation i idrætsundervisningen

# data[].attributes.attachment_link.description
En præstationskultur motiverer måske en del af børnene, men demotiverer andre. Som lærer gør man klogt i at rode rundt i den didaktiske værktøjskasse og være meget bevidst om de forskellige motivationsformer i idrætstimerne.

# data[].attributes.attachment_caption
Krop og bevægelse: Børn med jord i hovedet er kloge - Vibeke Bye Jensen

# data[].attributes.body
Artikel 2:

https://bupl.dk/boern-unge/find-artikler/krop-og-bevaegelse-hvor-er-det-dejligt

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Børn skal hoppe, trille, klatre og have lov til at blive beskidte. Det bliver de kloge af. De må kun sidde stille halvanden time om dagen, for rigelig fysisk aktivitet er nødvendig, hvis børn skal udvikle både deres krop og hjerne.

Sådan siger motorikkonsulent Mads Brodersen, der underviser pædagoger i, hvordan de får børn til at bevæge sig så meget som muligt. Han forsøger at inspirere pædagoger til at tænke anderledes om indretning af institutionerne og om pædagogikken, så der ikke opstår barrierer for bevægelse.

"Det er ikke børnene, som finder på ikke at bevæge sig nok. Og det er heller ikke noget, pædagoger bevidst forsøger at forhindre dem i. Det indretningen af hverdagen, både pædagogisk og fysisk, der gør, at børn ikke får mulighed for at bevæge sig så meget, som de skal," siger han.

Før i tiden gik børn frit omkring. De legede udenfor og mødte andre børn, som lærte de mindre børn, hvordan man legede. Dengang vidste børn, hvor de voksne var, hvis de fik brug for dem.

I dag ved de voksne altid, hvor børnene er. De er låst inde og under konstant overvågning, og det giver automatisk begrænsede udfoldelsesmuligheder, forklarer Mads Brodersen.

"I min barndom lavede vi ting, som voksne ikke fandt på. Vi trampede i kokasser, fik igler op ad benene i mergelgraven og legede på skurenes tage i baggården - og det er der ikke så mange pædagoger, som finder på at inspirere til i dag. Det giver en begrænsning af den fysiske aktivitet, at børn er lukket inde med nogle på deres egen alder og voksne. Men det forpligter pædagogerne til at nedbryde begrænsningerne og tænke anderledes, tænke ud af boksen," siger han.

En aktiv krop udvikler hjernen. På Vends Motorik- og Naturskole på Fyn tilbyder Mads Brodersen kurser, der uddanner pædagoger og andre til motorikvejledere. Han hjælper også pædagoger med at indrette legepladser og indemiljøet, så det motiverer til fysisk aktivitet.

"Hvis man er begrænset af de fysiske rammer, bliver børnene ikke fysisk trætte af at være i institutionen. De bliver kun mentalt trætte, fordi de har opholdt sig på for lidt plads med alt for mange andre børn. Bevæger man sig udenfor, bliver den fysiske tilstand forbedret, og de små børn i vuggestuer og børnehaver får mulighed for at lege grundlege, som udvikler deres motorik. De skal trille, kravle, løbe, klatre og gå op og ned ad skrænter, for kun på den måde får børnene styr på deres krop," siger han.

Sideløbende med den fysiske udvikling, hjælper leg og bevægelse også til, at hjernen bliver aktiveret.

"Jo mere vi bruger kroppen og sanserne, jo flere signaler bliver der sendt til hjernen, som den bearbejder og sender tilbage til kroppen. Hvis vi ikke bevæger os og får gang i motorik og sanser, får hjernen ikke noget, den kan bruge til at udvikle sig fra. Skræmmebilledet er jo de rumænske børnehjemsbørn, vi så vokse op i en tremmeseng og aldrig bevæge sig. De udviklede sig til at blive både mentalt og fysisk handicappede. Bliver kroppen ikke stimuleret, bliver hjernen heller ikke. Hjernen er multihandicappet, den kan ikke noget uden kroppen, så den er dybt afhængig af, at kroppen er aktiv," siger han.

Når børn kravler og laver en krydsbevægelse, bliver hjernehalvdelene tvunget til at arbejde sammen, og derved bliver der bygget bro mellem hjernehalvdelene. Det betyder, at når vi senere skal lave en matematisk opgave, læse en bog eller forstå en abstrakt teori, kan hjernehalvdelene arbejde sammen, og så bliver man bedre til de kognitive ting.

"Så det er ikke bare, fordi det er godt at få frisk luft og komme ud og bevæge sig, og fordi fysisk aktivitet forhindrer mange sygdomme. Det handler også om intellektet og socialiseringen. Den sproglige udvikling går også i stå, hvis den motoriske udvikling går i stå. Hvis man ikke er i stand til at danne ordene med munden, er det jo lige meget, hvor mange ord, man kan danne i hjernen. Vi kan sådan set ud fra alle læreplanstemaerne argumentere for, hvorfor det er vigtigt, at det sansemotoriske kommer i spil, ved at kroppen bliver brugt," siger Mads Brodersen.

Vis glæde ved bevægelse. Fordi vi har indrettet os sådan, at børnene er i institution i de fleste af deres vågne timer, er det blevet pædagogernes ansvar, at børn får mulighed for at bevæge sig. Og pædagogerne har også ansvar for at fortælle forældrene, hvor vigtig børns motoriske udvikling er, mener Mads Brodersen.

"Skal vi bygge en carport, spørger vi en ingeniør, hvordan den skal dimensioneres, for han har læst i tre og et halvt år for at kunne sige noget om det. Vil vi have faglighed om børn, må vi finde nogle, der har læst i tre og et halvt år om børn og deres udvikling, og det har pædagogerne. Den viden skal de bare øse ud af til forældrene," siger han.

Desværre ved mange pædagoger ikke nok om, hvordan de kan inspirere til bevægelse. Ifølge Mads Brodersen handler det først og fremmest om, at pædagogerne selv udviser bevægelsesglæde.

"Man kan bygge den største og fedeste institution, men det hjælper ikke, hvis pædagogerne ikke er til stede, der hvor børnene bevæger sig. Pædagogernes fysiske og mentale tilstedeværelse er meget vigtig, for det bliver ikke til meget fysisk aktivitet, hvis pædagogen siger 'kom børn, skal vi ikke bevæge os?', og hun så selv stiller sig i et hjørne og ikke med sin egen krop viser bevægelsesglæde," siger han.

Mads Brodersen mener, at vil man inspirere børn til bevægelse, skal pædagogen selv trille, rulle eller kravle på gulvet, for så kommer børnene af sig selv og vil være med.

"Børn skal smittes med glæde ved at bevæge sig. Voksne skal ud af 'sådan gør voksne ikke-boksen'. De skal turde være pjattede og rende rundt på skrænten eller lege i motorikrummet," siger han.

At udvikle forudsætninger. Pædagogerne skal også tænke ud af boksen, når de indretter deres pædagogik, mener Mads Brodersen. De skal tænke over, hvordan børnene kan bruge deres krop og deres sanser mest muligt. Man kan blandt andet tænke i forandring, for det motiverer både børn og voksne til at udfordre sig selv og derved udvikle sig.

"Hvis man er barn i en integreret institution og skal være der, til man er fem-seks år, og det er de samme ting, der sker i alle årene, vil der ikke være mange nye udfordringer. Vi kan godt lide, når vi bliver udfordret både fysisk og psykisk, for så belønner vores hjerne os med en tilfredshedsfølelse. Vil vi skabe de bedste forudsætninger for børnene, skal man kaste nye aktivitetsmuligheder ind på legepladsen eller i det indendørs miljø. Det kan være, at man nogle dage lægger en motorikbane ud på gulvet, eller at dagen begynder ved bålet på legepladsen. Der må gerne være rutiner og tryghed i hverdagen, men der skal også være forandringer, der popper op. Det er både sjovere for børnene og for pædagogerne," siger han.

Legepladserne skal også være forandringsparate, mener Mads Brodersen, som opfordrer til, at pædagogerne skifter gyngerne ud engang imellem, eventuelt ved at bytte med naboinstitutionerne.

"Forandring skal være nemt, ellers får man det ikke gjort. Derfor anbefaler jeg, at man laver nogle kasser med materiale til forskellige aktiviteter. Det kan være en krible-krable-kasse, hvor der er remedier til at grave efter insekter og orme. De er nemme at tage frem, hvis børnene gerne vil lave krible-krable-land. Hvis man har flere af sådan nogle temakasser, er det nemt at lave forandring ude og inde, uden at man skal til at styrte rundt og finde alt muligt frem hver gang," siger han.

I forhold til forandring er naturen og det naturlige miljø et godt sted at være, fordi den af sig selv er anderledes hver dag, mener Mads Brodersen.

"Skrænten er glat, tør, blød eller hård alt efter vejrliget. Legepladsen, der er indrettet med så meget natur som muligt, er en forandring i sig selv. Og går man uden for hegnet, hvor den rigtige natur er, byder den på udfordringer i form af forskellige underlag og bevoksninger, der vækker til andre bevægelser. Jo flere nuancer, vi bliver præsenteret for, jo mere nuanceret udvikler vores hjerne og vores formåen sig på alle områder," siger han.

Børn har krav på blå mærker. Det er Mads Brodersens oplevelse, at mange pædagoger er bange for at lade børn være fysisk aktive, fordi de kan komme til skade og blive beskidte. Det kan han godt forstå, for pædagogerne har fået ansvaret for børnene overdraget af forældrene, og det er et af de største ansvar, man kan have. Men han mener også, at forsigtigheden er kammet over og er blevet en barriere for, at børnene får gode udviklingsmuligheder.

"I mange børnehaver vil pædagogerne ikke lade børnene snitte med knive, selvom de ved, at det kan være en god aktivitet. De ved også, at det kan være godt at klatre i træer, men der er en angst for at tillade det på grund af det store ansvar. Uden at være bevidste om det forhindrer pædagogerne børn i at hoppe i vandpytter og trille sig i mudderet, fordi forældrene ikke så gerne vil have beskidte børn," siger han.

Mads Brodersen foreslår, at man i personalegruppen arbejder med angsten for de 'farlige ting'. Det kan gøres ved, at hver pædagog skriver to ting, der er for farlige at give lov til, på en seddel. Når de så læser de 30-40 ting, som de har skrevet ned, vil de kunne se, at de har lavet en 'må ikke-institution'.

"Og det er trods alt de færreste pædagoger, der kan lide, at det skal være sådan," siger han.

Vil pædagogerne have et pædagogisk spillerum til at lave de aktiviteter, som er gode for børns udvikling, kræver det, at de går i dialog med forældrene og forklarer, hvorfor det er så vigtigt, at børn plasker i vandpytter og klatrer i træer, mener Mads Brodersen.

"Pædagogerne skal fortælle forældrene, at børn med jord i hovedet bliver kloge børn. Og hvis børn leger med mudder og graver i jorden, får de en sanseoplevelse, som udvikler deres hjerner, så de senere kan lære at stave og regne. De skal sige, at børn har krav på at falde og slå sig, få blå mærker og snitte sig lidt i fingeren, for det skaber forudsætningerne for et godt liv," siger han.

Mads Brodersen har en vild tanke om, at kunne man få det samme hysteri omkring manglende fysisk aktivitet i institutionerne, som man har det med lus, ville meget være nået.

"Tænk, hvis man i institutionerne så opslag, hvor der stod: 'Vi har observeret dårlig fysisk tilstand hos nogle af børnene', og forældrene så ville reagere, som de gør med lusene: 'Det er da vel ikke mit barn!' Faktisk er lusene ligegyldige. De giver kun anledning til, at vi kan nusse hinanden i håret, hvad vi har godt af. Nej, det er mangel på fysisk aktivitet, der virkelig er farlig."

Tidlig indsats - en undersøgelse

Det var bevægelseskonsulent Anne Brodersen og læge Bente Pedersen, der begyndte at uddanne pædagoger i grundlege og sansemotorisk udvikling for mange år siden. Deres undersøgelse 'Tidlig indsats' fra 2009 af 500 børn viste det, de havde mistanke om, nemlig at børn i vuggestuer og børnehaver bevæger sig alt for lidt, og at det får fatale konsekvenser for børnenes udvikling på næsten alle områder. Undersøgelsen, som Børn&Unge omtalte i nr. 2/2009, er endnu ikke helt færdig og kan derfor ikke findes hverken på internettet eller i en rapport. Anne Brodersen regner med, at den er færdig senere i 2011 eller måske først i 2012.

Anne Brodersen og hendes søn motorikkonsulent Mads Brodersen fører motorikvejlederkurserne videre gennem Vends Motorik- og Naturskole på Fyn, og de uddanner hvert år cirka 80 pædagoger og andre fagpersoner til motorikvejledere.

Flere oplysninger på www.motorikognatur.dk

# data[].attributes.attachment_link.title
Krop og bevægelse: Børn med jord i hovedet er kloge

# data[].attributes.attachment_link.description
Børn skal hoppe, trille, klatre og have lov til at blive beskidte. Det bliver de kloge af. De må kun sidde stille halvanden time om dagen, for rigelig fysisk aktivitet er nødvendig, hvis børn skal udvikle både deres krop og hjerne.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Tag med, når vi besøger Hoptrup-Marstrup IF's mountainbikere, og hør, hvordan foreningens ledere arbejder med at styrke og værne om motivationen hos de frivillige.

De fleste oplever, at motivationen til at løse foreningsopgaver svinger. Nogle gange er man fuld af energi og gåpåmod, andre gange er man flad. Men hvad har egentlig betydning for, om motivationen bliver høj? Eller lav? Og kan man selv skrue på nogle knapper?

Det kan du blive klogere på i denne podcast fra DGI. Hop med i bilen, når journalisterne Jonna Toft og Søren Prehn tager på tur til Marstrup syd for Haderslev, hvor de besøger Hoptrup-Marstrup IF's mountainbikeafdeling.

Indre motivation

MTB-klubben rummer både voksne begyndere, ihærdige motionister og eliteryttere, og sidste år modtog den prisen som Årets Klub ved cykelkåringen Danish Bike Award, nomineret af DGI. Klubben står midt i en solid vækst: Medlemstallet er på et år vokset fra 180 til cirka 270, og dertil kommer en fordobling af børnemedlemmerne, så der nu er godt 80.

Hør, hvordan den forholdsvis nye mountainbikeformand Signe Marie Plenge og den erfarne hovedforeningsformand Karin Sand Hansen arbejder med at sikre god motivation hos sig selv og hos de frivillige. Og lyt til, hvad der driver de to MTB-instruktører Linda Jepsen og Morten Frederiksen.

Desuden giver idrætspsykolog Knud Ryom, Aarhus Universitet, et indblik i, hvad der motiverer os til frivilligt arbejde, og hvordan vi selv hver især kan skrue på nogle knapper, hvis vi oplever, at motivationen daler.

Læs de 6 gode råd fra podcasten: Sådan styrker du din motivation til foreningsarbejde

Dette er fjerde afsnit i serien: Find ind til motivationen. Serien er produceret af Jonna Toft og Søren Prehn, Periskop.

Hør andre podcasts om foreninger og frivillige: DGI Podcasts.

# data[].attributes.attachment_link.description
Tag med, når vi besøger Hoptrup-Marstrup IF's mountainbikere, og hør, hvordan foreningens ledere arbejder med at styrke og værne om motivationen hos de frivillige.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vi kender alle følelsen af at være topmotiveret. Når træningen eller konkurrencen er det første, du tænker på, når du slår benene udover sengekanten om morgenen, og du næsten ikke kan vente med at komme i gang.

Desværre er det ikke altid sådan. For de fleste af os kender også til det modsatte. At esport hænger os langt ud af halsen, at vi ikke kan se en mening med træningen, og det hele bare føles surt. Måske har du det oftere sådan.

Det er helt naturligt, at motivationen ikke altid er lige høj. Men vidste du, at du selv kan påvirke og styrke din motivation? I denne artikel giver idrætsforsker Knud Ryom gode råd og værktøjer til, hvordan du kan skubbe motivationen i den sjove retning.

Først og fremmest skal du vide lidt om, hvad der skaber motivation.

Tre psykologiske behov

Groft sagt kan man se motivationen fra et individuelt perspektiv og fra et omverdensperspektiv. Hvis vi starter med det individuelle perspektiv, er der tre psykologiske behov, som er afgørende for, at du kan udføre en motiveret handling. De tre behov er mestring, social samhørighed og autonomi.

Det første behov er, at du skal have en oplevelse af at mestre noget. Ifølge Knud Ryom motiverer det os at føle, at vi dygtiggør og forbedrer os, og vi vil gerne lykkes og se udvikling. Den følelse kender du måske også fra andre dele af livet.

Det andet behov er social samhørighed, for det sociale element er også vigtigt for motivationen. Det betyder ikke nødvendigvis, at alt skal foregå i hold, men at vi i hvert fald gerne vil have både anerkendelse og respons fra andre, og at vi gerne vil føle os som en del af noget.

Det tredje behov er autonomi. Det betyder, at vi som individer også har behov for selv at kunne påvirke vores valg og handlinger. Det motiverer os at have indflydelse på det, vi deltager i. Derimod er det ikke motiverende, at der altid er andre, som fortæller os, hvad vi skal.

Indre og ydre motivation

De tre behov skal opfyldes, for at du opnår motivation. Men de skal ikke alle opfyldes i lige høj grad hele tiden. Det kan veksle hele tiden, alt efter hvem du er.

Når en aktivitet scorer højt på alle tre behov, vil du opleve at være meget motiveret. Det er situationen fra indledningen, hvor det er lysten og glæden ved aktiviteten, der driver dig. Det kaldes også for indre motivation, og det er den stærkeste form for motivation. Ydre motivation er, når du motiveres af ydre faktorer som mål og resultater - altså omverdensperspektivet.

"Det er okay, at du i perioder er mere ydre end indre motiveret og for eksempel jagter et bestemt resultat, men du skal helst stile efter den indre motivation, fordi den er mere langtidsholdbar. Uden lysten og glæden forsvinder motivationen med tiden," siger Knud Ryom.

Resultat- eller opgaveorienteret

Din motivation afhænger i høj grad også af, hvem du er som person. Overordnet taler man om, at vi enten er resultatorienterede eller opgaveorienterede. resultatorienterede personer vil typisk motiveres af konkurrencer, præstationer og sammenligning med andre, mens opgaveorienterede vil motiveres af at sætte personlige mål, arbejde efter dem og følge udviklingen.

"De fleste af os vil opleve, at vi er mest motiverede i et opgavemiljø, hvor der ikke er så meget fokus på resultater, stillinger og tabeller. Opgaveorienteringen harmonerer også bedre med de tre psykologiske behov. Man kan dog ikke tale om, at det ene er bedre end det andet," siger Knud Ryom.

Disse teorier forklarer også, hvorfor motivationen svinger, alt efter hvilke opgaver du står overfor. Træning er ikke bare træning. En individuel træning vil virke dødssyg for nogle, der har et stort socialt behov, og som gerne vil sammenligne sig med andre. Men det kan sagtens være motiverende for personer, som er opgaveorienterede og har et stort behov for mestring.

Sådan styrker du motivationen

Gør aktiviteten meningsfuld
Hvis du savner motivation i øjeblikket, anbefaler Knud Ryom, at du starter med at analysere, hvorfor du ikke er motiveret. Det kan du gøre ved at bryde aktiviteten op i mindre bidder og vende tilbage til, hvorfor du dyrker aktiviteten. Det glemmer man nemt, når det hele føles surt.

"Spørg dig selv, hvorfor du gerne vil nå det mål, du har sat. Hvorfor er det mål meningsfuldt for dig? Dernæst kan du spørge, hvad der skal til, for at du kan opnå det mål, og om du kan undlade at lave den aktivitet, du ikke er motiveret for," siger han.

Hvis du ikke kan undvære at lave aktiviteten, må du prøve at finde på måder at gøre den mere motiverende. Find de elementer i de små bidder af aktiviteten, som du godt kan lide, og som motiverer dig. Hvis du for eksempel bliver motiveret af at se og følge dine små fremskridt hele tiden, må du finde de aspekter i aktiviteten, hvor du kan gøre det.

"Ofte handler det om at gøre aktiviteten til noget meningsfuldt. Hvis vi ikke kan se meningen med en aktivitet, og hvordan den hjælper os til at opnå vores mål, vil vi typisk være mindre motiverede for den. Men hvis du kan gøre selv de sure ting meningsfulde, bliver de ikke bare aktiviteter, som skal overstås, men noget som giver mening i det store billede," siger Knud Ryom.

Sæt SMARTE mål
Du kan gøre en aktivitet meningsfuld ved at sætte dig mål med den. Her anbefaler Knud Ryom, at du sætter mål, som opfylder SMART-kriterierne. Det vil sige, at dine mål skal være specifikke, målbare, accepterede (at de føles vigtige), realistiske, tidsbestemte og evaluerbare

Hvis målene opfylder de kriterier, vil du efter den fastsatte tidshorisont kunne evaluere og se, om du opnåede målene, eller hvad du manglede for at opnå dem.

Særligt personer, som er opgaveorienterede, kan opleve stor motivation ved at sætte sig personlige mål for deres udvikling, som ikke beror på resultater eller sammenligning med andre. Typisk fokuserer vi på resultater, når vi sætter os mål, men det er ikke sikkert, at det er tilstrækkeligt motiverende, medmindre du er meget resultatorienteret.

Uanset hvad er det vigtigt, at du evaluerer og justerer dine mål efterhånden, forklarer Knud Ryom.

"Ellers stagnerer vi, og det er vi mennesker heller ikke glade for. Så det vil være godt at tænke over, hvordan du justerer dine mål, så du kan nå næste niveau og ikke bare stiller dig tilfreds med tingenes tilstand."

Hold er en fordel
I en holdidræt som gymnastik er du som udøver typisk mere socialt orienteret, end du er drevet af at dygtiggøre dig og se forbedring. Her fylder behovet for social samhørighed meget. Lige omvendt er det for personer, som dyrker en individuel idræt. Man kan sige, at idrætsformerne taler til forskellige typer af behov.

Idrætter som foregår i eller på hold har en motivationsmæssig fordel i forhold til individuelle idrætter, fordi alle de tre psykologiske behov kan være til stede i høj grad. I gymnastik skal du både mestre nye ting og udvikle dig, det er socialt hele tiden, og du skal kunne træffe de rigtige valg og tage vare på dig selv, hvis du gerne vil nå langt.

"På den måde er flere af behovene hele tiden opfyldte. Derfor peger nogle forskere på, at holdsport måske er bedre til at fastholde motivationen på den lange bane end tilsvarende individuelle idrætter er," forklarer Knud Ryom.

Planlæg din pause
Den sæsonpause, der er i gymnastik, påvirker også motivationen. Det kan både være godt og skidt. Hvis du er resultatorienteret og motiveres meget af resultater og at sammenligne dig selv med andre, kan du have svært ved at holde motivationen høj, når der er pause i sæsonen.

Knud Ryom anbefaler, at du bruger pausen til at få luft og kigge på nogle af de andre motivationsaspekter, end dem du normalt er mest optaget af.

"Du kan for eksempel lægge vægt på autonomien. Det kunne være ved at prøve nye idrætter eller aktiviteter eller ved at træne på nye måder. På den måde skaber og opbygger du motivationen til sæsonen i stedet for bare at køre videre med det samme," siger han.

Men det er en svær øvelse, som kræver, at du er systematisk og struktureret omkring din pause, og at du eventuelt sammen med din træner planlægger, hvad du gerne vil have ud af den.

Mål dig mod dig selv
I en idræt som gymnastik, hvor der ikke er så mange konkurrencer, stævner eller opvisninger, har du få muligheder for at sammenligne dig med dig selv og andre. Det kan være udfordrende for motivationen. Det kan også lægge et øget mentalt pres på dig, fordi du sætter dig mere op til de få konkurrencer, der er, hvor der også er mere på spil.

Knud Ryom anbefaler, at du i perioderne imellem konkurrencerne hele tiden sætter dig nye mål. Det kan for eksempel være specifikke tal eller andet, du kan måle dig op imod på baggrund af en udvikling.

"Så kan du hele tiden se, når du tager nogle nye skridt. Det skal der arbejdes rigtig meget med, når der er længere mellem konkurrencerne," siger han.

Forskel på børn og voksne
De teorier om motivation, som præsenteres her, er meget relateret til voksne. Men for børn, er det nogle andre kognitive ting, der fylder, og det har indflydelse på motivationen. For børn handler det i endnu højere grad om at være en del af et motiverende miljø, end det gør for voksne, forklarer Knud Ryom.

"For de 11-21-årige er det sociale ekstremt vigtigt, og det skal derfor fylde meget mere. Miljøet omkring dem er meget mere afgørende end deres indre motivation. For de endnu yngre, handler det især om at føle, at du bliver hørt, og at du er en del af noget," siger han.

Tilhører du en af de yngre aldersgrupper, er det altså muligt, at du skal skrue yderligere op for det sociale element for at styrke din motivation. Dermed ikke sagt at sociale og motiverende miljøer ikke er vigtige for de ældre, men voksne kan i højere grad selv generere motivation.

# data[].attributes.attachment_link.description
Har du ingen motivation til gymnastik i øjeblikket? Det kan du selv lave om på, og her guider eksperten dig til hvordan.

# data[].attributes.body
https://seminarer.dk/nyheder/mental-sundhed-for-boern-og-unge/

# data[].attributes.attachment_link.title
Vejen til motiverede elever - Pædagogik og didaktik - EUD | Emu.dk

# data[].attributes.attachment_link.description
I denne artikel stiller Noemi Katznelson skarpt på, hvordan du pædagogisk kan understøtte tilblivelsen af elevernes motivation for uddannelse og læring.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Dette er et uddrag fra bogen 'Det gode seniorliv. Find motivationen og styrk dine muskler med træning og proteinrig kost'.
Ikke alle er så heldige at have et velfungerende netværk, og vi kan ikke bare bestille flere venner. Men når vi går på pension, har vi gode muligheder for at engagere os i nye sociale sammenhænge.

Gode venner og i det hele taget gode sociale netværk har stor betydning for vores livskvalitet og livslængde.

Det kommer måske ikke som den helt store overraskelse, eller det er i hvert fald nok en fornemmelse, mange af os har. Men det er rent faktisk også blevet dokumenteret i store studier med data fra flere tusinde mennesker.

Konklusionen i alle studierne, blandt andet fra Center for Sund Aldring, er entydigt, at mennesker, der har et godt socialt netværk og gode sociale relationer, har 50 procent lavere dødelighed end mennesker, der ikke fungerer så godt socialt.

For eksempel ser man en højere forekomst af hjerte-kar-sygdomme og infektioner hos mennesker med dårlige sociale netværk.

Præcis hvorfor det er sådan, kender forskerne endnu ikke den fulde forklaring på, men de kan se, at der er en lavere dødelighed hos mennesker, der oplever at have en god og tryg social base, hvor de kan få støtte, når der er bekymringer og livskriser.

LÆS OGSÅ: Du bliver syg uden en fortrolig

Danser tango og spiller golf

Golfklubben Old Tiger, som er en klub for seniorer, er optimal for Hanne Mengel med hendes forkærlighed for at være ude i den friske luft og hendes glæde ved at være sammen med andre mennesker.

Det var en gammel klassekammerat, som hun tilfældigt mødte, der opfordrede hende til at blive medlem, og det har hun nu været i ca. ti år.

"Jeg er meget glad for det og dukker op hver gang, uanset vejret. Vi spiller hver mandag og torsdag og går alle hullerne."

Det er klubben, der sætter holdene, "så der ikke bliver dannet kliker". Efter spillet er der hyggesnak i klubhuset, hvor mange tager sig en øl.

I sensommeren 2013 begyndte Hanne at danse tango. Det var kun godt et halvt år efter, at hun havde brækket nakken, "men man kan jo ikke bare sidde stille og lave ingenting." Hun hørte om tangoklubben ved en vejfest i villakvarteret. Nogle af hendes genboere fortalte, at de dansede tango, og Hanne Mengel blev straks fyr og flamme.

"Jeg har altid haft lyst til at lære at danse tango, så jeg meldte mig til."

Læg fundamentet tidligt

Der findes mennesker, der af eget valg ikke er synderligt socialt aktive, men i bund og grund er mennesket et socialt væsen.

Gennem hele livet er vi afhængige af andre mennesker, og vi definerer os selv i forhold til andre.

Nogle mennesker er bare ikke så heldige at have et godt og trygt netværk.

Eller måske er de sociale relationer primært baseret på det daglige fællesskab, man har på sin arbejdsplads, og dette fællesskab er der ikke i samme omfang, om overhovedet, når man går på pension.

Så må man ud og skabe nogle nye kontakter, og det er bare om at komme igang. Det bliver ikke nemmere af at udskyde det, til man bliver ældre og måske har mistet sin ægtefælle, børnene måske bor langt væk, og mobiliteten eventuelt ikke er så god, som den har været.

Det kan bide sig selv i halen

Er man fysisk svækket, er det sværere at komme af sted til sociale aktiviteter, og det bider sig selv i halen.

De foreløbige resultater af en undersøgelse blandt midaldrende tyder på, at også ens fysiske funktionsniveau kan kædes sammen med, om man har gode eller dårlige sociale relationer.

De personer, der oplevede at have dårligt fungerende netværk, var også dårligere til at rejse sig fra en stol, og de havde mindre håndgrebsstyrke.

For at kunne opbygge nye, meningsfulde sociale relationer er det også vigtigt, at ens kognitive evner - evnen til at behandle informationer - er intakte.

Omvendt bliver de styrket, når man skal forholde sig til og samtale med andre. Man ser ofte, at mennesker, der lever alene, bliver dårligere til at huske, planlægge og tackle små hverdagssituationer.

Det er dog vanskeligt at afgøre, om folk trækker sig fra sociale sammenhænge, fordi de er dårligt kognitivt fungerende og ikke kan finde ud af at håndtere andre mennesker, eller om de får dårlige kognitive funktioner, fordi de ser færre mennesker.

Hjemmetræning giver frihed

I forbindelse med sin deltagelse i CALM-projektet skal Poul Lykholt tre gange om ugen lave nogle øvelser med elastikker.

Han skal udføre dem hjemme.

"Det kunne sikkert være godt for mig at træne sammen med andre og få det sociale med i købet, men jeg har så mange andre gøremål, og jeg ville være ked af at være bundet til dels at skulle være i København hele tiden, dels at skulle tage af sted på bestemte tidspunkter."

Ingen siger, at det er nemt

Nu kan man jo ikke bare bestille et sæt nye gode venner, og ingen påstår, at det er nemt at komme ud i nye sammenhænge, hvor man ikke på forhånd kender en sjæl.

Uanset hvilken alder man har, kræver det en stor indsats at mobilisere modet til at være udfarende og opsøge nye fællesskaber - om det er i sportsklubber, på uddannelsesinstitutioner eller i madklubber.

Det er måske fristende at bortforklare et manglende initiativ med, at nu er man blevet for gammel til den slags. Men at gemme sig i sin alderdom, når man kun er lige omkring pensionsalderen, er selvmodsigende.

Løbetræning både alene og i klub

Indtil 2007 løb Johannes Heebøll mest alene og havde det fint med det - det var praktisk og nemt. Men han havde lyst til at løbe et maraton, og en dag meldte han sig ind i en løbeklub, hvor der var et hold, der netop trænede til en maraton. Siden meldte han sig også ind i en anden løbeklub.

"Jeg nyder meget at løbe sammen med andre og have det sociale fællesskab."

Det sociale fortsætter som regel også efter løbetræningen.

"Efter løbeturen sidder vi sammen og hygger, spiser et stykke brød med ost eller andet pålæg og drikker vand eller te i den ene klub, øl i den anden."

Det sociale er vigtigt

Når Hanne Hallstrøm en dag går på pension, vil hun gerne blive ved med at dyrke sit løb og gerne sammen med andre, så løbet også får den sociale dimension.

"I dag er der i forvejen mange sociale ting på dagsordenen - børn, børnebørn, familie og venner - men jeg har altid sagt, at jeg en dag vil melde mig ind i Sparta."

"Som jeg har det i dag, føler jeg mig mentalt som en 45-50-årig, men 45-50-årige har sjældent de samme interesser og referencer, som jeg har, og jeg kan da være lidt bekymret for, om jeg kan finde en løbegruppe, som jeg fungerer godt med både socialt og fysisk. Jeg er en hurtig løber, selvom yngre selvfølgelig løber hurtigere. På den anden side eksisterer der jo et væld af forskellige løbegrupper, så jeg satser på, at jeg kan finde en, der passer til mig."

Det bliver bedre og bedre

Man kan også se sig omkring. Måske er der alligevel et par venner eller bekendte, som har været i periferien i mange år. Det kan godt være, at de ikke ville stå øverst på ønskelisten, hvis der havde været frit valg på alle hylder, men forskningen viser, at det meget ofte fører til succes, når man holder fast i nogle af de mennesker, der har været der længe.

De er værdifulde, og måske endda mere værdifulde, end vi lige går og tænker på, mens vi stadig er på arbejdsmarkedet. Succesen med at opnå gode sociale fællesskaber med mennesker, man har kendt længe, hænger formentlig sammen med, at man ikke hele tiden skal forklare, hvad man står for og er rundet af. Det er ikke lige så ressourcekrævende, som når man skal lære nye mennesker at kende.

Hvis vi ellers er raske, og det lykkes os at finde ressourcerne og modet til at opsøge nye sociale fællesskaber, så er der stor sandsynlighed for, at resultatet bliver godt.

Både dansk og udenlandsk forskning viser nemlig, at vores sociale kompetencer bliver styrket med alderen; vi bliver bedre til at 'læse' andre mennesker og løse konflikter. Det kan godt være, at vores netværk af naturlige årsager skrumper ind med alderen, men kvaliteten af de relationer, vi har, bliver bedre.

Vær opsøgende!

Hvis du savner et socialt fællesskab, men hader tanken om at være opsøgende, kan det måske hjælpe at tænke på, at langt de fleste mennesker - uanset alder, og uanset hvor mange gange de har prøvet det før - synes, det er svært.

Du kan eventuelt undersøge, hvilke organiserede tilbud der er i dit nærområde. Hvad findes der af idrætsforeninger? Har din kommune tilbud om (ældre)motion? Hvilke medlemstilbud har din lokalafdeling af Ældre Sagen?

Generelt har Ældre Sagen et bredt spektrum af motionstilbud - både til svage ældre og fysisk stærkere ældre. Derudover kan der lokalt være klubber med fokus på at vandre, stavgang, løb, golf, bowling, billiard, petanque, cykling, tango osv.

# data[].attributes.attachment_link.title
Gode sociale relationer øger levealderen

# data[].attributes.attachment_link.description
BOGUDDRAG: Vores venner og andre sociale netværk er bogstavelig talt livgivende. De har stor betydning, både for vores livskvalitet og for vores dødelighed. Mennesker med gode sociale relationer og netværk har 50% lavere dødelighed, end de der har få eller dårlige sociale netværk.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Når institutioner vælger at beskæftige sig med pædagogisk idræt, er det vigtigt, at pædagogerne er bevidste om balancen mellem at være aktiv og deltagende voksen og at give børnene plads til selv at lege og bevæge sig uden voksenindblanding. Det fortæller Grethe Sandholm, der er lektor på VIA UC Pædagoguddannelsen Peter Sabroe, og som underviser pædagogerne, når institutioner bliver idrætscertificeret gennem Danmarks Idrætsforbund.

Pædagogisk idræt har de seneste år vundet indpas i mange institutioner. Her fungerer idrætten, legen og bevægelsen som et middel, en metode og et omdrejningspunkt i den pædagogiske praksis.

Som pædagog skal man, når man arbejder med pædagogisk idræt, gøre sig overvejelser om det, man gør, hvorfor man gør det, og hvordan det kan hjælpe til at nå pædagogiske mål. Det er pædagogens opgave at øge barnets indre motivation og igangsætte aktiviteter, hvor barnet kan opleve, at det kan noget, så aktiviteterne kan være med til at udvikle barnets fysiske, psykiske, sociale og kognitive færdigheder og kompetencer.

"Børn udvikler sig, hvis rum og rammer er til det. Derfor er det pædagogernes opgave at skabe nogle omgivelser, der indbyder børnene til forskellige former for bevægelse," siger Grethe Sandholm.

Hun understreger, at det ikke blot er et spørgsmål om lokalernes indretning, men i lige så høj grad pædagogernes indstilling.

Krop imiterer krop. I pædagogisk idræt skelnes mellem voksenstyrede 'voksen-barn'- aktiviteter, fællesstyrede 'barn-voksen'-aktiviteter og børnenes egne 'barn-barn'-aktiviteter. I de voksenstyrede aktiviteter skal pædagogerne være nærværende og deltagende, hvis de skal motivere børnene til at lege og bevæge sig.

"Der er ikke krav til, hvor meget de voksne skal kunne med kroppen, men de voksnes kroppe skal signalere bevægelsesglæde. Pædagogerne har deres kroppe med på arbejde og skal være bevidste om, hvordan de bruger dem," siger Grethe

Sandholm og tilføjer:

"Hvis du vil have, at ungerne går en bestemt vej, så vend din krop i den retning. Krop, tale og bevægelse hænger sammen. Krop imiterer krop, så hvis du hopper, hopper børnene som regel også."

Læringen overføres. I børnenes egne lege og aktiviteter er det derimod ikke altid vejen frem som voksen at blande sig i legen og forsøge at deltage på lige fod med børnene.

"Børn får en masse ud af det uformelle læringsrum, det er, når de leger uden voksne. De får lov til at øve sig på noget, at imitere hinanden, og de får lov til at være fantasifulde og finde på. Pædagogernes rolle i barn-barn-relationen er ikke at deltage, men at få øje på, hvilke aktiviteter og handlinger i børnenes egen leg og bevægelse, som de har svært ved," siger Grethe Sandholm.

Hun mener, det er vigtigt at være bevidst om, hvornår der er en transferværdi fra voksen-barn til barn-barn eller omvendt. De aktiviteter, som børnene har svært ved, kan man trække over i det formelle læringsrum, den voksenstyrede pædagogiske idræt, hvor børnene kan øve sig og lære nye færdigheder.

"Ofte vil man så se, at når børnene mestrer de nye færdigheder, tager de dem med til det uformelle rum, deres egen leg. For eksempel bruger de stoptegnet fra forskellige kamplege til at sige fra og sætte grænser over for hinanden, eller de leger en leg, hvor man skal hoppe ned fra noget højt efter at have øvet sig på det sammen med pædagogerne," siger Grethe Sandholm.

Læs mere om pædagogisk idræt i 'Pædagogisk Idræt i vuggestue og børnehave' af Tanja Christensen (red.) og 'Pædagogisk idræt - en bevægende pædagogik' af Grethe Sandholm og Hanne Værum Sørensen.

# data[].attributes.attachment_link.title
TEMA. BEVÆGELSE: Pædagogisk idræt er en balancegang

# data[].attributes.attachment_link.description
Pædagoger skal være engagerede og aktive rollemodeller for at få børn til at lege og bevæge sig - men de skal også vide, hvornår de skal trække sig og lade børnene lege selv.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Størstedelen af de eliteatleter, der bliver støttet af Team Danmark, trives og føler sig trygge i deres træningsmiljø. Det viser en ny rapport fra Idrættens Analyseinstitut, der dog også peger på, at 22 pct. af atleterne oplever adfærd, de selv betegner som grænseoverskridende - ofte fra andre atleter. >

# data[].attributes.attachment_link.description
Størstedelen af de eliteatleter, der bliver støttet af Team Danmark, trives og føler sig trygge i deres træningsmiljø. Det viser en ny rapport fra Idrættens Analyseinstitut, der dog også peger på, at 22 pct. af atleterne oplever adfærd, de selv betegner som grænseoverskridende - ofte fra andre atleter. >

# data[].attributes.attachment_link.description
Hvad dælen er en bælgfrugt? Europæisk uvidenhed står i vejen for denne "grønne" superføde

# data[].attributes.headline
Forsknings- og implementeringscenter for Idræt, bevægelse og læring, FIIBL

# data[].attributes.subject
Forsknings- og implementeringscenter for Idræt, bevægelse og læring, FIIBL

# data[].attributes.attachment_link.title
Forsknings- og Implementeringscenter for Idræt, Bevægelse og Læring

# data[].attributes.attachment_link.description
Forsknings- og Implementeringscenter for Idræt, Bevægelse og Læring er et samarbejde mellem Professionshøjskolen UC SYD, UCL Erhvervsakademi og Professionshøjskole og Syddansk Universitet.

# data[].attributes.attachment_link.description
Seneste indlæg Her finder du de seneste indlæg på RE:MOVE Alle indlæg Tilmeld dig her og få ny viden i din mailbox

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Nyeste nummer

Årg. 39 (2024): Forum for Idræt

Se alle numre
Tidsskriftet Forum for Idræt er en online publikation, der udgiver forskning, formidling og debat om idræt inden for det samfundsvidenskabelige og humanistiske fagområde. I menubjælken ovenfor finder du adgangen til aktuelle artikler og artikelarkivet.

Forum for Idræt er optaget på Den bibliometriske forskningsindikator som Niveau 1-tidsskrift. Artikler, der godkendes til publicering i tidsskriftets videnskabelige kategori optjener dermed BFI-point. Tidskriftet kan også følges på Twitter: @forumforidraet.

Foreningen bag tidsskriftet, Forum for Idræt, Historie og Samfund (FIHS), har eksisteret siden 1985. Indtil en navneændring i 2007 var foreningen kendt under navnet Dansk Idrætshistorisk Forening - Krop og Kultur.

FIHS har stået centralt i formidlingen af dansk historisk, samfundsvidenskabelig og humanistisk idrætsforskning i mere end 25 år. Foreningen samler forskere, studerende og alment interesserede omkring udforskningen af idrættens verden.

# data[].attributes.attachment_link.description
Årg. 39 (2024): Forum for Idræt Se alle numre Tidsskriftet Forum for Idræt er en online publikation, der udgiver forskning, formidling og debat om idræt inden for det samfundsvidenskabelige og humanistiske fagområde. I menubjælken ovenfor finder du adgangen til aktuelle artikler og artikelarkivet. Forum for Idræt er optaget på Den bibliometriske forskningsindikator som Niveau 1-tidsskrift.

# data[].attributes.attachment_link.title
Dansk Skoleidræt - sætter skolen i bevægelse

# data[].attributes.attachment_link.description
Dansk Skoleidræt vil fremme alle elevers læring og trivsel gennem idræt og bevægelse i en varieret skoledag. Missionen relaterer sig til organisationens formåls-bestemte vedtægter: - Fremme skoleelevers læring, sundhed og trivsel gennem idræt, leg og bevægelse - Styrke idrætsfagets faglighed, status og vilkår - Skabe grundlag for livslang fysisk aktivitet Dansk Skoleidræt er en landsdækkende idrætsorganisation med landssekretariat i Nyborg.