# data[].attributes.headline
Parròquia de Sant Salvador del Vendrell 

# data[].attributes.subject
Parròquia de Sant Salvador del Vendrell 

# data[].attributes.body
La plaça nova és el nucli del Vendrell.

# data[].attributes.body
Les Sardanes són un ball típic del Vendrell.

# data[].attributes.body
És un plat popular fet a base d'escarola, sala arromescada i altres ingredients. Els restaurants en la Ruta del Xató l'ofereixen durant l'hivern. El primer diumenge de març se celebra, en la Rambla del Vendrell, la Xatonada Popular, una diada gastronòmica que ofereix la possibilitat de degustar aquest plat popular.

# data[].attributes.body
La coca enramada és un altre menjar típic i exclusiva del Vendrell. Està feta amb una base de farina i llevat. Se li posen espinacs, fesols, ceba i pimentó roig cuit al forn, i s'acompanya de salsitxa o arengada. Té un origen molt antic, com totes les coques de base de pa, que possiblement es remunta a l'Edat mitjana.

# data[].attributes.headline
Els orígens de la població se situen en el segle x, amb la reconquesta i repoblació de la zona i la cessió d'algunes de les seues terres al monestir de Sant Cugat. Apareix per primera vegada en 1037 en un document que parla sobre el reg de Vendrell. La població es va desenvolupar amb rapidesa gràcies a la seua proximitat al camí ral que portava fins a Tarragona.En 1183 es va concedir la carta de població a Bernat de Papiol qui es va comprometre a defensar les possessions del cenobi i als habitants d'aquestes terres. En 1469, el rei Joan II d'Aragó va convocar des d'aquesta població a les corts que es van celebrar a Montsó i en les quals els va sol·licitar que li entregaren fons per a poder seguir amb la guerra.En acabar la guerra de Successió, Vendrell va quedar temporalment annexionat a la corona com a pagament d'un deute.Durant el segle xix el municipi va créixer de manera constant, amb l'excepció d'un xicotet atur en 1890 per una plaga de fil·loxera que va assolar els camps. L'1 d'abril de 1814, el rei Ferran VII va descansar al Vendrell quan tornava del seu exili. En iniciar-se la primera guerra carlista, la població va decidir fortificar-se per a garantir la seguretat dels seus ciutadans.En aquesta localitat va nàixer el 29 de desembre de 1876, el violoncel·lista, compositor i pacifista Pau Casals Defilló. En el cementeri del Vendrell descansen les seves restes. En el barri de Sant Salvador del Vendrell, al costat de la platja, es troba la Casa-Museu de Pau Casals, enfront d'un auditori batejat amb el seu nom. Va ser Capital de la Cultura Catalana 2020.

# data[].attributes.subject
Els orígens de la població se situen en el segle x, amb la reconquesta i repoblació de la zona i la cessió d'algunes de les seues terres al monestir de Sant Cugat. Apareix per primera vegada en 1037 en un document que parla sobre el reg de Vendrell. La població es va desenvolupar amb rapidesa gràcies a la seua proximitat al camí ral que portava fins a Tarragona.En 1183 es va concedir la carta de població a Bernat de Papiol qui es va comprometre a defensar les possessions del cenobi i als habitants d'aquestes terres. En 1469, el rei Joan II d'Aragó va convocar des d'aquesta població a les corts que es van celebrar a Montsó i en les quals els va sol·licitar que li entregaren fons per a poder seguir amb la guerra.En acabar la guerra de Successió, Vendrell va quedar temporalment annexionat a la corona com a pagament d'un deute.Durant el segle xix el municipi va créixer de manera constant, amb l'excepció d'un xicotet atur en 1890 per una plaga de fil·loxera que va assolar els camps. L'1 d'abril de 1814, el rei Ferran VII va descansar al Vendrell quan tornava del seu exili. En iniciar-se la primera guerra carlista, la població va decidir fortificar-se per a garantir la seguretat dels seus ciutadans.En aquesta localitat va nàixer el 29 de desembre de 1876, el violoncel·lista, compositor i pacifista Pau Casals Defilló. En el cementeri del Vendrell descansen les seves restes. En el barri de Sant Salvador del Vendrell, al costat de la platja, es troba la Casa-Museu de Pau Casals, enfront d'un auditori batejat amb el seu nom. Va ser Capital de la Cultura Catalana 2020.

# data[].attributes.body
“Fer la rosta” (‘fer la rosta’) era un costum dels agricultors quan anaven a portar les olives al molí, moment en el qual aprofitaven per a torrar una llesca de pa i mullar-la en l'oli acabat de premsar.

El Baix Penedès ha recuperat aquest costum i la majoria de pobles de la comarca celebren cada any una *rostada popular. En aquesta festa tothom pot gaudir de l'oli extra verge de la varietat arbequina, que es considera una de les millors del món per la seva qualitat. Cal tenir en compte que forma part de la D.O. Siurana.

Al costat d'aquest primer oli, es pot degustar el vi nou, que gaudeix de la qualitat dels vins de la D. O. Penedès. Cal destacar que aquests dos productes són els més representatius de l'agricultura comarcal.

A la fi de tardor, se celebra al Vendrell la Festa del Vi i l’Oli (‘festa del vi i de l'oli’), en la qual tots poden menjar-se la rosta acompanyada de salsitxa, cansalada o arengs.