# data[].attributes.body
Főszerkesztő: Pados Áron Bence 8/a
Szerkesztők: Tóth Domonkos és Gyöngyösi Barna 8/a
Segítő tanár: Biczó Beáta

# data[].attributes.body
Tavasz
Virágok nyílnak pompázó színekben,
Jó, hogy újra kinyíltak, mint minden évben.

Első volt a hóvirág, ki előbújt nagy bátran,
Követi őt a nárcisz világos kalapban.

Lecseréljük a bundás ruhákat mind,
Felváltja őket a blúz és az ing.

Hív a rózsa és az aprócska ibolya,
Mert belőlük készül a legszebb virácsokrocska.

Előkerül a labda, trambulin meg a hinta,
Semminek sem örül jobban a nagy, öreg kék csúszda.

Gyorsan kis rügyecskéket hajt a fa,
Egy- kettőre virágba borul minden ága.

A szobámat megvilágítják a meleg napfények,
A lényeg, hogy a tavasznak mindenhol örülnek.

# data[].attributes.body
Ősz

Büszke lehet magára,
Egy szép, színes őszi fa.

A levelei hipp-hopp új ruhát vesznek,
Itt a középpontban a barna, sárga színek.

Ilyenkor bárki mehet divatbemutatóra,
Az biztos, hogy elsőként állna a dobogóra.

Az erdő is ekkor aztán csodaszép,
Ropog a sok levél, ha valaki rálép.

Becammog a barlangjába az elfáradt medve,
Teli hasával, nagy bundával le is heveredne.

Téli álomra hajtja fejét a büszke őszi fa,
Így a fagy beköszöntét máris átaludhatja.

# data[].attributes.body
Beni reggele

Reggel van, reggel van, de még szeretnék aludni,
Az ágyból minden reggel utálok kikelni.

Anya bejön szól, húzza fel a redőnyt,
Én meg csak jajgatok, már túl sok fény bejött!

Takaró alá bebújok, ne legyen oly világos,
Erre jön az öcsém: ő lerántja, a kis szélhámos!

Fel is kell öltözni tény és való,
Suliba pizsibe menni nem lenne túl jó.

Innit, könyvet, ennivalót kell bepakolni,
Az elfelejtett házit gyorsan bepótolni.

Anya, apa sürget: el fogok késni,
Sapkát, sálat, meleg bundát mind rám kell húzni.

Elindulok végre nem túl nagy örömmel,
De remélem, hazatérek majd egy kisötössel.

# data[].attributes.body
Hóvirág ❄️

Bekopog az ajtón a tavasz, hóvirág kinyitja,
Elterelik a telet együtt összefogva.

Jövő évben újra kezdhet, akkor találkozunk vele,
Addig is örüljünk a melegnek, menjünk az udvarra, gyere!

Vigyázzunk a kosárlabdával, ha a közelben játszunk,
Vigyázzunk rá, gondozzuk kis szeretett virágunk.

Azt gondoljuk, a hóvirág egy lusta kis növényke,
De ha közelebbről nézzük, sprintel a nyár fele.

A többi virág, ha ki nem nyílt volna,
Az egész raj méhecske tök szomorú volna.

Ezért hasznos ez a virág üzen a többieknek
Megkezdődött a tavasz, nyílhatnak, örülhetnek.

Örülök, hogy most van egy pár hóvirágom,
Mindig mosolyogva elnézegetem őket az ablakpárkányon.

# data[].attributes.body
A favágó és az erdei vasút

Egyszer volt egy szegény favágó, akinek semmi egyebe nem volt, csak egy varázs erejű
fejszéje, amit még beteg édesapjától örökölt, mikor meghalt. Ezzel a fejszével, tiszta, kétkezi,
fáradságos munkával kereste meg a mindennapi kenyerét. Éjjel-nappal fáradhatatlanul
dolgozott vele az erdőben. Az erdő közepén egy öreg viskóban magányosan éldegélt.
Édesapjának halála előtt fogadalmat tett, hogy bármi áron is megvédi az erdőt, és a benne
élő állatokat, növényeket illetve minden tudásával és erejével óvni fogja a természetet.
Nyár volt, a nap melegen sütött, a madarak vidáman daloltak. A sötétzöld fű vastag
szőnyegként borította a talajt, rajta a szivárvány színeiben pompázó vadvirágok színes
mintaként látszottak. Az állatok vígan ugrándoztak, kergetőztek a lombos fák és bokrok
között. A varázslatos erdei illat szinte elbódította a favágót.
Kora hajnalban a favágót már vidám füttyszó ébresztette. Akadt tennivalója elég a favágáson
kívül, hol jóízű magokat és gyümölcsöket szedett; hol friss forrásvizet hordott vagy éppen
sérült szárnyakat és törött lábakat gyógyított. Ezért hálásak is voltak neki az erdei állatok a
sok gondoskodásért.
Egy szép nyári napon munkából hazamenet egy furcsa gondolata támadt. Leült az erdő
közepén csordogáló forrás mellé, amely kristályként csillogott a ragyogó napsütésben, és
azon tűnődött, vajon mi hiányzik még a tökéletes erdőből. Ekkor egy gondolat isteni
szikraként pattant ki a fejéből: Kellene egy erdei vasút, aminek a segítségével az embereket
közelebb hozhatnám a természethez. Így jobban megismerkedhetnének a természettel, és a
benne rejlő kincseivel; és én sem lennék többé olyan magányos, hisz így rengeteg ember
barátságára tehetnék szert.
- Az bizony! – válaszolt egy hang. De a favágó nem látott senkit.
- Ki vagy? – kérdezte a favágó ijedten.
- A hétfejű manók királya vagyok– válaszolt egy hang.
Ez biztosan valami varázslat – gondolta magában a favágó. Ahogy közelebb lépett, a forrás
vizében megpillantott egy törpe manót.
- Én segítek neked megvalósítani az erdei vasutat – mondta a manó.
Átnyújtott neki egy arany csengettyűvel átkötött papírtekercset, amelyen az erdei vasút
tervrajza, útvonala volt lerajzolva.
Ekkor a manó azt mondta:
- Manó falvából meghozzuk a szükséges alapanyagokat, neked csak kivitelezned kell.
Ha valamire szükséged lenne még, csak csengess hármat a csengettyűvel, s én
nyomban ott termek - egyet csettintett, majd eltűnt a semmibe.
A favágó elindult hazafelé. Mikor hazaért, már a viskó előtt várta őt a rengeteg alapanyag és
alkatrész. Azon tűnődött, vajon hogyan fogja mindezt egyedül megoldani. Nagy
buzgalommal, mindjárt hozzálátott a tervrajz elemzéséhez.
Majd háromszor megrázta a csengettyűt, s a hétfejű manók királya nyomban ott termett.

- Mit szeretnél favágó? – kérdezte a manó.
- Szeretném a segítségedet kérni az erdei vasútvonal alapjának a kiásásához – mondta a
favágó.
Csettintett egyet a manó, s nyomban ott termett több tucat manó, erdei állatok kíséretében.
Azonnal nekiláttak a munkának. Naphosszat dolgoztak, a veríték patakokban csordult végig a
piros pozsgás arcukon.
Ástak, vasat és rönköt szállítottak, fát hasítottak, szegeztek, csavaroztak, kalapáltak,
forrasztottak. Egész nap a kemény és fárasztó munkától harsogott az erdő. A vasutat
gondosan úgy alakította ki, hogy sehol se álljon a víz útjába. A teljes szakaszon több áteresz
létesült a kisebb patakok, árkok szabad folyására.
Útközben az odalátogatók kedvükre megtekinthetik a favágó által létrehozott Erdei
Múzeumot, erdei Könyvtárat, Fátyol-vízesést, forrást, kialakított Halas-tavat, Vadas-kertet,
Arborétumot, siklópályát, favágó viskóját.
Majd három esztendő elteltével végre elkészült a több kilométer hosszú erdei vasút.
Elégedetten és büszkén tekintettek a munka végeredményére: az elkészült erdei vasútra.
Egy fatáblára késsel belevéste gondolatait az oda érkezők számára.
Aki úgy dönt, hogy ide jön kikapcsolódni, annak csak annyit tudok tanácsolni:
- Tanuld meg tisztelni a természetet és az erdő szellemét! Óvjad és védjed minden
körülmény között a környezetedet, ezért sose szennyezd! Nézz szét és gyönyörködj a
csodás tájban, természeti kincsekben! Bátran szívd be a tiszta, éltető, erdei levegőt!
Figyeld meg a fák zöld lombjain keresztül, foltokban beszűrődő nap fényét, mely
bevilágítja az erdei utat! Érezd, ahogy a bársonyosan simogató Nap meleg érintése
teljesen átjárja a bőrödet, és felmelegíti az egész testedet-lelkedet, ami a mindent
körülvevő egységet, békét, végtelen feltétel nélküli szeretetet, nyugalmat, harmóniát,
biztonságot kölcsönöz számodra! Végig simít az arcodon, a kellemes, tavaszi, lágy
szellő meleg fuvallata. Halld az általa ringatózó fák, bokrok, levelek susogását!
Láthatod a patak, vízesés, forrás vizének egyenletes és zavartalan fodrozódását,
sebességének különbségét, kristály tisztaságát. Közelebbről is szemügyre veheted és
megismerheted az avarban, aljnövényzetben, fűben, bokrokban, odúkban,
lombkoronákban, Vadas-kertben, Arborétumban, megbúvó szorgos kis állatainkat,
növényeinket. Szemtanúja lehetsz, mikor magot vet a természet az erdőben a szél,
víz, rovarok, méhek, madarak, ember által. A mag kicsírázik, szárba szökik, kihajt,
kirügyezik, majd leveleket, virágot vagy termést nevel. Egy új élet kezdődik. Az
erdőben szorgosan dolgozó méhecskék, az egyik virágról a másikra szállva
beporozzák növényeinket, és szorgos, fáradságos munkával készítik el a gyógyító
erővel bíró táplálékot: a mézet. Gyönyörködj kicsit a méhek táncában, próbálj meg te
is táncolni lelked dallamára! Táncolj szabadon a természetben, mezítláb a frissen
zöldellő fű pázsiton! Énekelj bátran, hangosan! Figyeld a zöld különböző
árnyalataiban pompázó, terebélyes, egészséges, rügyező és friss hajtásokkal
rendelkező tölgy, bükk, nyír, hárs, gesztenye, juhar, fűz, erdei fenyőfák
lombkoronáját, bokrokat, örökzöldeket! Csodálattal nézd a színek hány és hány
árnyalata van még ezen kívül jelen, és milyen rendezettség uralkodik bennük!
Rengeteg illatos, szivárványszínekben pompázó virág kavalkádja kerül szemeid
látókörébe. Időzz el kicsit az erdő csendjében, hallgassd az erdő állatainak hangját, a
madarak vidám csivitelését és figyeld meg a költöző madarak rendezett alakzatban,

és csapatban történő repülését, húzóerejét! Figyeld meg a természet szabályos
rendjét, benne lezajló folyamatokat!
-Látjátok már, milyen EGYSÉGES REND uralkodik a természetben? – kérdezi a favágó.
Ekkor érted meg igazán, hogy miért is szeretek én itt élni. Lelkiismeretesen végezni a
munkámat, illetve apámnak tett életen át tartó fogadalmamnak eleget tenni.
Majd három óra elteltével, a favágó hármat csengetett a csengettyűvel.
A manók királya ismét ott termett.
- A munka elvégeztetett. Kész vagyok a reám bízott feladattal.
- Üdvözöllek favágó. Látom a feladatot sikeresen elvégezted.
- Hisz munka közben sikerült egy tanítást is véghez vinned. Most viszont én kérnék
tőled egy szívességet: Mikor lemegy a nap, kérlek csókolj meg! – mondta a manó.
A favágó érthetetlenül nézett a manóra.
- Sok-sok évvel ezelőtt egy gonosz boszorkány elrabolt anyám karjaiból, átkot szórt
rám, s hétfejű manóvá változtatott. Az átok azonban csak akkor múlik el, ha egy
igazán jószívű, nemes célért küzdő és szeretni tudó férfiember megcsókol – mesélte
el szomorú történetét a manó.
Ekkor a favágó megsajnálta és megcsókolta a manót. Szempillantás alatt egy gyönyörű szép
lány állt előtte. A lány szeméből harmatcseppként csillogó könnycsepp gördült végig az
orcáján. A favágó nem hit a szemének.
- Mondd, hozzám jönnél feleségül? – kérdezte a favágó.
- Igen – felelte a lány.
Majd megcsókolták egymást. Hetedhét országra szóló lakodalmat csaptak. Felkerekedtek
és hosszú nászútra indultak. Máig is utazgatnak a favágó által épített erdei vasúton, ha meg
nem haltak.

VÉGE

# data[].attributes.body
A repülő osztály

Héthatáron túl, a varázshegyen is túl, a varázserdő kellős közepén, aranytól csillogó házban
élt egy gonosz, keményszívű varázsló három fiával. A gyermekek közül a középső gyermek
volt a legértelmesebb, legtehetségesebb, legszerényebb és egyben a legszebb is. Ezért,
testvérei irigyek és féltékenyek voltak rá. Egyedül ő nem hasonlított az édesapjukra. Tele volt
szeretettel, jókedvvel, segítőkészséggel. Nagyon szerette a természetet, az erdő lakóit és az
embereket.
Mindennap kisétált kedvenc helyére, a kertben lévő aranyalmafához. Egy napon arra lett
figyelmes, hogy a fa tetején van egy madárfészek, melyből kétségbeesett csicsergés, sírás
hallatszott. Kipottyant az egyik fióka.
- Könyörögve kérlek, mentsd meg a fiókám életét. Ígérem, meghálálom és teljesítem
három kívánságodat!
Bekötötte a fióka szárnyát, és visszatette a fészkébe.
- Most te segíts nekem madárka, hogy édesapám elengedjen kicsit szabadságra, világot
látni és tanulni.
Hetedik nap a varázsló teljesítette a fia kérését és beíratta őt a Vének Varázsló Iskolájába,
hogy tanulhasson.
Az iskolai beiratkozást megelőző este izgatottan készülődött a középső fiú, Hadriel a
tanévnyitóra. Másnapra testvérei az összekészített tanonc ruháját összevagdosták és
befestették, csizmáját eldugták, kalapját madártollal tűzdelték meg. Egyedül az összepakolt
táskáját nem bántották, amelybe beletette az édesapjuktól kapott varázskönyvet és ceruzát.
Édesapja a lelkére kötötte, ezeket bátran használja, ha meg akar felelni az iskola
követelményeinek.
- Egyet viszont ne felejts el, hogy háromszor kell megismételned az egyes varázsigéket,
hogy teljesüljenek!
Szobájába este az ablakon kinézve, egy különleges fénylő csillagot pillantott meg és egy hang
szólalt meg:
- Bármi is történjék veled gyermekem, mindig veled leszek. Mindenre megtalálod a
megfelelő választ csak hallgass a szívedre és kövess engem! Kérj és megadatik!
Reggel a házi kedvencük, Dragon a hétfejű tüzet okádó sárkány repítette az üveghegy
túloldalán lévő iskolába, ahol már várták társai, tanárai és az Igazgatónő. De mindjárt az első
pillanatban megfagyott a levegő körülötte. Szúrós tekintetű, csúfolódó kis tanoncok vették
körbe. Az egyik diák, Henci hangosan kinevetve elkezdte kóstolgatni, gúnyolódni és
megalázni Hadrielt a többiek előtt. Ettől nagyon szomorú lett. A nevelők közbelépésével
véget vetettek a csúfolódásnak, és az Igazgatónő elé tanácsolták őket. Büntetésül
mindkettőjüket a varázs-labor osztályba küldték, egymás mellé ültetve. A következő
feladatokat kapták: Egy szívet kellett felboncolniuk közösen. Közben azon kellett
elgondolkodniuk, hogyan jön létre a szeretet és a gyűlölet az élőlények szívében? Melyik hol

helyezkedik el a szívben, és vajon melyik az értékesebb? Ebből újabb vita keveredett
közöttük. Henci egy minden hájjal megkent, beképzelt, buta, kapzsi, csintalan, veszekedős,
csúf, árva fiúcska volt, akiről születésekor lemondtak a szülei. Egy gonosz boszorkány vette
magához. Sosem részesült elég szeretetben, figyelemben. Ezért tele volt szíve
szomorúsággal, haraggal, dühvel, gyűlölettel. Szeretett a középpontba lenni és bajt keverni.
Hadriel próbált vele beszélgetésbe elegyedni, de hiába.
- Henci, kössünk békét, és dolgozzunk együtt!
- Én veled aztán nem csinálok meg semmilyen feladatot.
Henci nem állt kötélnek, elkezdett lökdösődni, majd az asztalon talált varázspálcával
hadonászni. Ekkor Hadriel táskájából kipottyant a varázskönyv, és a repülés varázslat
gyakorlatnál nyitódott ki.
- Ni csak, mi ez? Mit dugdosol a táskádban? Próbáljuk ki!
Hadriel figyelmeztette:
- Csak óvatosan! Előbb olvasd végig!
Henci fittyet hányt rá, varázspálcával a kezében hangosan elkezdte mondani a benne lévő
varázsigéket háromszor egymás után. Abban a pillanatban a varázskönyv egy fekete
füstfelhővé változott, és az iskola abban a pillanatban a Varangyok Földjére egy mocsárba
landolt.
- Látod mit tettél? A gonoszság, düh elvakított teljesen. Kinéztek az ablakon, körülöttük
sötétség, a fekete mocsár, lápok, indák mindenütt.
Egyszer csak a tizenkétkarú Loch-Nessi szörny nézett szemközt velük.
- Mit kerestek itt? Hogy merészeltetek belépni az én birodalmamba, ahol még a madár
sem jár?
Nagyon megijedtek.
- Találj ki valamit, te nagy okos, most mutasd meg mit tudsz!- Hadriel hangja
elcsuklott.
- -Egy fecske nem csinál nyarat. Ha összefogunk, rengeteg mindent el tudunk érni, mint
embertársak, mint barátok, akárcsak a gyufaszálak közösen, törhetetlenek és
sebezhetetlenek vagyunk! A szeretet ereje mindenhol jelen van, és hidd el, a te
életedben is rendet és békét hoz létre. A szeretet szálát nem látjuk, de érezzük, és
tudjuk, hogy van, hogy él. Ő tart életben. A szeretet ereje a kiindulópont, melyből
minden élet ered, és hozzá visszatér, miközben egyetlen pillanatra sem szakad el
tőled.
- Henci bármi is történjék velünk, tudd, hogy szeretlek! Ne haragudj szörnyuraság,
véletlen kerültünk ide, légyszíves könyörülj meg rajtunk!
Eszébe jutott a hang, melyet hallott. Hadriel a mocsár szélén megpillantott egy fát, melynek
ágán ült egy madár csőrében tartott bottal, ami pont úgy nézett ki, mint egy varázspálca.
Hangosan kérte: - Légyszíves segíts nekünk megmenekülni szépséges, jó madárka! Ígérem,
hálás leszek érte.

A madárka elkezdett énekelni, és a fa köré gyűlt egy egész madárraj. Elkezdtek szélsebesen a
mocsár felé repülni, hogy a két fiút a társaikkal együtt megmentsék. A madarak éles
karmaikkal, csőrükkel a szörny karjait egy csapásra levágták.
Hadrielnek átnyújtották a varázsbotot, most kívánhat egy utolsót:
- Hipp-hopp, ott legyek, ahol én akarok! Repítsetek haza minket!
Máig is élnek, ha meg nem haltak.

# data[].attributes.body
A gyógyító talizmán

Egyszer volt, hol nem volt, élt egyszer egy vékony, sápadt, fáradékony, olykor étvágytalan,
fájdalmakat jól tűrő, türelmes kisgyermek, akit REMÉNYSÉGNEK neveztek el szülei.
Akit nap mint nap körbevett a szeretetteljes, gondoskodó családja. Aggódó tekintettel nézték
az állapotát, s próbálták minden fájdalmát enyhíteni és minden kívánságát teljesíteni. Egy
nap testvére, HITECSKE, nagy bátorsággal elhatározta: Ő bizony felülkerekedik és útnak
indul. Megkeresi, majd elhozza testvérének a betegségére a megfelelő gyógyírt. Csak egy
hátizsákot vitt magával, amelyben zseblámpa, egy kulacs víz, egy kis darab kenyér, gyertya,
iránytű és a szeretett testvérétől kapott virágos rajz volt.
Ment, mendegélt, míg elérkezett egy varázserdőbe. Gondolta, megpihen egy kicsit, hisz
egész álló nap talpalt.
Keserves sírás hallatszott a fák közül. Egy kis galamb szárnya beszorult két fagyöngyág közé.
A madár sírva kérlelte:
- Kérlek szépen, segíts nekem! Ments meg engem drága gyermekem, beszorultam, és eltört a
szárnyam!
A fiú azonnal a kiszabadítására indult, majd bekente egy különleges virág nedvével és
bekötötte zsebkendőjével a madárka szárnyait. Biztonságba visszahelyezte fészkébe.
- Köszönöm szépen, drága lelkem. Jó tett helyébe, jót várj!- Majd egy kis angyalkát nyújtott
át a gyermeknek. -Ha bármikor segítségre lenne szükséged, csak simogasd meg az angyalt
háromszor, és kívánj tőle bármit. Ő azonnal teljesíti a kívánságodat- ezzel tovább folytatta
útját.
Egy tölgyfa tövében szomorúan és fáradtan lepihent, és folyamatosan csak a testvérére
gondolt. Istenhez fohászkodva könyörögve kérlelte, hogy segítsen neki megtalálni a
megfelelő gyógyírt a betegségre, hogy testvérét megmenthesse.
Hirtelen arra lett figyelmes, hogy valaki beszélni kezdett hozzá. Nézett értetlenkedve, riadtan
s kétkedően. Nem volt körülötte senki sem. Az nem lehet, hogy a fák és a növények beszélni
tudnak.

- Kérjetek és adatik néktek; keressetek és találtok; zörgessetek és megnyittatik néktek.
Mert a ki kér, mind kap; és a ki keres, talál; és a zörgetőnek megnyittatik. Avagy ki az
az ember közületek, aki, ha az ő fia kenyeret kér tőle, követ ád néki? És ha halat kér,
vajon kígyót ád-e néki? Ha azért ti gonosz létetekre tudtok a ti fiaitoknak jó
ajándékokat adni, mennyivel inkább ád a ti mennyei Atyátok jókat azoknak, akik
kérnek tőle?! A hitnél, a feltétel nélküli szeretetnél, az imánál, az alázatnál, az
együttérzésnél, a figyelemnél, a törődésnél, a hálánál, a családnál, az együtt töltött
időnél, a békességnél, a megbocsájtásnál, az elfogadásnál, az elengedésnél, az
állhatatottságnál, a szabadságnál, a segítségnyújtásnál, erőlétnél nagyobb ajándék
nincs.

- Miért búsulsz gyermekem?
- Tudjátok, a testvérem nagyon beteg, és megfogadtam neki elindulok megkeresni a
számára megfelelő gyógyírt. A keresést az utolsó leheletemig folytatom.
- Mi segíthetünk neked, ha te is segítesz nekünk!
- Én? Ugyan miben tudnék segíteni nektek?
- Megígéred, hogy mindent elkövetsz annak érdekében, hogy az emberiség könyörtelenül,
kapzsiságból gyökerestül letépdelhessen, letaposhasson vagy kivághasson minket! Ha így
folytatják, hamarosan mind elpusztulunk. Cserébe beavatunk a fák és gyógynövények
gyógyítóképességének titkaiba. Talán segíthetünk a testvéred gyógyulásában is.
- Rendben, megpróbálom.
Majd szippantott egy mély s tiszta, éltető, erdei levegőt. Figyelte a fák zöld lombjain
keresztül, a foltokban beszűrődő nap fényét, mely bevilágította az erdőt. Érezte, ahogy a
bársonyosan simogató Nap meleg érintése teljesen átjárja a bőrét és felmelegíti az egész
testét-lelkét. Megtapasztalta a mindent körülvevő egységet, békét, végtelen feltétel nélküli
szeretetet, nyugalmat, harmóniát, biztonságot. Csendben, magába fordulva gyögyörködött a
csodás tájban. Érezte a kellemes, tavaszi, lágy szellő meleg fuvallatát, ahogyan végigsimít az
arcán. Hallotta a ringatózó fák, bokrok, levelek susogását, és érezte a színpompás virágok
illatát. Hallgatta az erdő állatainak hangját, a madarak vidám csivitelését és figyelte a
madarak rendezett alakzatban, összhangban és csapatban történő repülését, húzóerejét. A
természet szabályos rendjét, benne lezajló folyamatokat. Az évszakok, napszakok szabályos
váltakozását. Megértette, milyen egységes rend uralkodik a természetben. Álomba
szenderült, úgy érezte magát egyre mélyebbre és mélyebbre kerülve, akár egy patak vízének
egyenletes és zavartalan fodrozódása.
Egyszer csak a nagy csendet megtörte egy hatalmas gép, és hangosan kiabáló favágók
harsogó hangja. Ez a zaj ébresztette, zavarta fel a csendes erdőt. A gyermek riadtan ébredt
fel, nem mozdult a fa elől. Többször felszólították REMÉNYSÉGET, azonnal menjen el a fától,
haladéktalanul hagyja el a helyet!
- De miért? Én bizony nem mozdulok innen egy tapodtat sem. Csak a testemen keresztül
vághatjátok ki őket.
Hogy lehettek ilyen szívtelennek és kegyetlenek? Nektek semmit nem jelentenek a fák és
a növények, a környezetvédelem, a friss levegő, és mi lesz az erdő lakóival, akiknek ezek a
fák adnak otthont, azokkal az emberekkel, akiknek az erdő különböző fáinak,
gyógynövényeinek hajtása, levele, virága vagy termése nyújt segítséget az egészségük
fenntartására?
Ahelyett, hogy a kapzsiságotokon felülkerekedve újabb facsemetéket, növényi magokat,
cserjéket ültetnétek, és szorgosan öntöznétek a jövő nemzedékének.
A kisfiú, úgy szorította a fa törzsét, mint akit odaláncoltak volna.
- Kérlek Istenem, most segíts meg engem! Elővette a galambtól kapott kisangyalkát,
háromszor megsimogatta, és azt kívánta, a betegség, a halál, a kapzsiság, az irigység, a
hálátlanság, a féltékenység, a bűn, a harag, a sötétség, a gonoszság, az erőszak, a háború,
a kegyetlenség, a hazugság, a félelem, a tudatlanság tűnjön el a Földről.
Ekkor egy kék galamb szállt le az égből, mely Földet érve angyallá változott.
- Te hívtál, kedvesem? Te kérted a segítségem?
- Igen.
Megpillantott az angyal nyakában egy talizmánt, amely olyan erős fényt, melegséget,
szeretetet, gyógyító energiát árasztott magából, hogy szíve szerint megfogta volna kis

kezeivel, és a saját nyakába akasztotta volna. A talizmánról ugyanis kiderült, különleges
gyógyító képességgel rendelkezik, akinek a nyakába kerül, minden baja, betegsége azonnal
megszűnik. A gazdája visszanyeri tőle az egészségét.
Összeszedte minden bátorságát, és térdre rogyva a kezeit összekulcsolva az angyal segítségét
kérte.
- Segíts kérlek, add nekem a gyógyító talizmánodat, hogy a testvérem legyőzhesse a
betegségét és ismét egészséges legyen!
Ekkor az angyal kivette nyakából a talizmánt és átnyújtotta HITECSKÉNEK és azt mondta neki:
- Siess, eredj haza és mielőbb akaszd REMÉNYSÉG testvéred nyakába! Hisz neki mindennél
jobban szüksége van rá.
Pár hét elteltével azt tapasztalta, testvére a gyógyító talizmán erejével a gyógyulás útjára
lépett.
Ha nem hiszed, járj utána!

# data[].attributes.body
A világjáró tarisznya

Hol volt, hol nem volt, volt egyszer egy király, s annak három fia. Sehol sincs országban
laktak egy kacsalábon forgó palotában. A legnagyobb fiát Csupaszemnek hívták. Egy napon a
király nagyon beteg lett, s a bajára nem találtak semmilyen gyógyírt sem. Azt mondta egyszer
a király:
- Elég okos, idős, bátor, daliás, erős vitézzé neveltelek benneteket, ideje lenne
megházasodnotok. Hisz ki tudja, meddig élek.
A király összehívta tanácsosait, hirdessétek ki: Annak adom a királyságomat, aki elhozza
nekem a halhatatlanság vizét.
Csupaszem elhatározta, világgá megy, és addig vissza nem tér, míg bármi áron is, de
megszerzi apjának a halhatatlanság vizét. Másnap reggelre a király az útra egy felnyergelt
fehér paripát, három nyilat és nyílvesszőt, egy kardot, egy tőrt, és élelemmel valamint arany
pénzzel megrakott tarisznyát ajándékozott a fiának.
- Eredj fiam Isten hírével! Szerencse kísérje utadat!
Fölkerekedett a fiú, hegyeken-völgyeken, árkon-bokron keresztül járt. Hét nap, hét éjjelen
át ment, mire megpillantott egy elvarázsolt erdőt. Nagyon éhes és fáradt volt. Elővette
tarisznyáját, és evett pár falatot. Gondolta, ideje lenne megpihenni. A fák közül a sűrűben
egy kis fény szűrődött ki. A feje fölött lévő faágon egy kísérteties hangon megszólaló
madárhangra lett figyelmes.
- Hol jársz erre, amerre a madár se jár?
- Keresem a halhatatlanság vizét.
- Az Üveghegy túloldalán lakik a hét forrás mellett lévő kilenc termű tölgyfában a Jóság
Tündérkisasszonya, Ő tudna neked segíteni. De ahhoz először a gazdámat, az
elvarázsolt erdőt uraló púpos, vén boszorkányt kell hogy legyőzzed.
Bekopogtatott.
- Adjon Isten Öreganyám!
- Mi járatban vagy? Hogy mersz betörni a birodalmamban?
- Keresem a halhatatlanság vizét.
Hangosan nevetett.
- Segíthetek neked, amennyiben kiállod a három próbát, és nekem adod a tarisznyádat.
- Ám, legyen. Életem-halálom kezedbe ajánlom.
- Első próba: Az erdő legfiatalabb, legszebb, legkecsesebb szarvasát ejts el, és a szívét
vágd ki, hozd el nekem! Második próba: Járj túl, az eszemen! Harmadik próba:
Üveghegyen túl találsz egy aranyerdőt, vágd ki annak összes fáját, szántsd fel a földet,
vess bele búzát, és holnapra hozzál belőle friss, meleg kenyeret!
Másnap kora reggel elindult a királyfi vadászni. Egy tisztást vett észre, mely tele volt bikákkal,
szarvasokkal, őzekkel, vaddisznókkal. Itt aztán volt mire vadászni.
Csorda közepén kiszemelt egy csodaszép szarvast, amelyet még emberi szem nem látott. Két
ágas-bogas szarv összefonódva lebegett a feje fölött, mint egy koszorú. Két szeme ragyogott,
mint a gyémánt, a dereka karcsú, járása kecses, lábai nádszálvékonyak voltak. Gondolta, ez
jó lesz, és üldözőbe vette.
- Szaladj, szaladj édes lovam!
Nyíllal eltalálta, súlyos sebet ejtett rajta
- Drága királyfi, ne bánts engem, hagyd meg kérlek az életem! Gonosz boszorkány
elvarázsolt engem, és csak az életvíz menthet meg.

Királyfi elszomorodott.
- Mit tettem veled? Egyet se félj, megmentelek!
Elindult vissza a boszorkány házához, és útközben elejtett egy szarvast, és annak a húsát és
szívét vitte el. Vacsorára elkészítette a húst, de a királyfi nem evett belőle.
Eltette későbbre, hogy az éjszaka kellős közepén a vacsorára kínált vadhússal, szabadságának
visszaszerzésével, aranypénzzel megvesztegethesse a boszorkány éhezésre ítélt madarát, és
szövetkezni tudjon vele. Míg aludt a boszorkány, a madár álomport szórt a szemére, szájára
mérget csepegtetett, amitől valószínűleg többé nem ébred fel, az elrejtett tarisznyát pedig
kicsente a ládából. Visszaadta a királyfinak és együtt útnak indultak. Útközben felvették és
magukkal vitték a megsebzett szarvast. Hét nap, hét éjszakán át mentek, míg az üveghegyen
túl az aranyerdőben a hét forrás mellett lévő kilenc termű tölgyfában élő Jóság
Tündérkisasszonyára nem leltek.
- Áldás, békesség Tündérkisasszony! Segíts rajtunk! Az élet vizét keressük.
- Isten hozott benneteket. Gyertek be!
Elővette kancsóját, és kupicával öntött belőle.
- Gyorsan itasd meg a szarvassal, míg nem lesz késő!
Abban a pillanatban egy gyönyörűséges királylánnyá változott. Rögtön egymásba szerettek.
- Ásó, kapa, nagyharang válasszon el benneteket!
Tündérkisasszony varázspálcájának legyintésével haza varázsolta a királyfit és a királylányt
egy kancsó életvízzel. A király meggyógyult. Hetedhét országra szóló lakodalmat csaptak.
Máig is élnek, ha meg nem haltak.

# data[].attributes.body
A szeretet forrása
„A költészet világnapjára”

A vers egy varázslatos eszköz,
egy szeretetteljes gondolati ösvény.
Egy eszköz, melynek ritmusától
a szív is képes szabadon repülni.
S a megfáradt lélek, a lángjához kuporogva
Táplálja , mind azt amire rendeltetett.
Úgy kell a belőle kiáradó szeretet,
mint éltető forrásvíz a LÉTNEK.
Melytől életed naponta, új értelmet nyerhet.
Ahogyan minden egyes nap, az égbolton váltakozva
bevilágítja a Hold és a Nap szeretett Földünket,
Erejükben telt tiszta fényünket megcsillogtatva
szíveinket felolvasztva, érte viszonzást nem várva
adni kíván s a biztonságra és csak a jóra törekszik.
Nap mint nap új reményekkel, álmokkal
érzésekkel, vágyakkal telve indul útnak.
A szeretet forrása örök s végtelen a kincse,
Csak az kell, hogy szíved értéknek tekintse.
S tőlem kérdezed mi is valójában a kincse?
Minden vagy semmi, erény vagy képesség,
érzelem vagy vágy, élet vagy halál,
képesség vagy ösztön, hit vagy bizalom,
barátság vagy szerelem, biztonság vagy felelősség,
erő vagy energia, kötődés vagy ragaszkodás?
Ki lehet a megmondója?

Válaszom megleled, csak bátran nyisd ki szívedet!
A központi fénymagod a te Istened, ki felügyeli az egész létedet.
Hisz Ő maga, az igaz SZERETET.
Kérlek hát, oszlasd el bizonytalanságban szült félelmedet,
Hogy meg ne szakítsd vele az egységet.
De egy valamit jól jegyezz meg, mindig bölcsen cselekedj!
Egy út van, amin keresztül a titkot s a tudást is megleled,
amely a bölcsesség kapuján majd átvezet,
s ez nem más mint a HIT és a SZERETET.
Melyet lelked templomában bármikor meglelhetsz.
S végre itt Önmagad lehetsz.
Lásd meg a beszűrődő napfényt,
ami a kitaposott ösvényen majd végig vezet.
Olyan, mint a lelkünkben megszólaló ősi dallam.
Mellyel próbáld meg újra felvenni a ritmust.
Aminek megnyilvánulása, szavak nélkül is pontosan érezhető.
Így hát arra bíztatlak, bátran hívd életre a szívedben.
Hisz a világon senkinek és semminek nincs hatalma felette.
Csodálattal nézd, ilyenkor milyen rendezettség uralkodik lelkedben.
De te tudod jól s átérzed,
hogy a verset tovább írni is lehet,
hisz szájról – szájra szállva,
papírra jegyezve terjed,
s jó példát mutatva, tud élő maradni
míg csak létezek.
A szeretet megnyilvánulása szemmel látható a lélek tükrének kivetíttődésében,
az emberi kapcsolatok szoros kötődési mintájában s a belénk táplált ősbizalom elnyerésében
a szeretetteljes szavak kifejezésében s a derűs mosolyok ragyogásában,
a szenvedélyek lángra lobbanó tüzében s a karok gyengéd ölelésében,
a szabadság szárnyalásában s a lélekemelő hit befogadásában.
Olyan ez mint a lágy szellő fuvallata, mikor végig simít arcodon.

S szinte bele borzongsz egész testeddel.
A ringatózó fák leveleinek susogása,
a színpompás virágok friss illatának kavalkádja,
s a patak vizének egyenletes fodrozódása,
végtelen harmóniát s csendet képes teremteni lelkedben.

# data[].attributes.headline
Elbeszélés kategóriában 3. helyezett: Kánya Flóra 7/a

# data[].attributes.subject
Elbeszélés kategóriában 3. helyezett: Kánya Flóra 7/a

# data[].attributes.body
Nem egy hétköznapi kaland

Amikor ma beléptem az iskolába, egyáltalán nem gondoltam, hogy ilyen kalandos napunk
lesz.
Felsétáltam a lépcsőn, és egyenesen az osztály felé vettem az irányt. A folyosón láttam az
ismerős arcokat, évfolyamtársakat, felsőbb éveseket és az egyik osztálytársamat is.
Bementem a termünkbe, ahol körülbelül kilencen lehettek, vagyis az osztályunk fele.
Köszöntem és leültem a helyemre. Pár perccel később megérkezett a legjobb barátnőm is,
Elena. Kék farmerben, hosszított lila kardigánban, és szokásosan fülig érő szájjal köszönt
nekem.
-Szia Roxy!
Visszaköszöntem, közben pedig ledobta a mellettem lévő helyre a világoskék táskáját, majd ő
is leült, és nekiállt mesélni arról, hogy végre kiolvasta a nemrég kapott könyvét. Én csak
figyeltem, ahogyan lelkesen mesél, majd kénytelen volt abbahagyni, ugyanis megszólalt a
csengő, és a tanár is megérkezett.
Már egy ideje folyamatosan írtuk a számolásokat, mikor furcsán elkezdtek remegni a padok.
Mindenki ijedten felállt, és a matektanár felé nézett, aki szintúgy felállt, és kiutasított minket
a teremből. Miközben siettünk le a lépcsőn láttam, hogy a folyosókat egyre ijedtebb arcok
töltik be. Előszőr a pince felé tereltek minket, de az tele volt már megmenekített diákokkal,
ezért minket egy olyan pincéhez vezettek, amit sosem láttam, pedig már két éve ebbe a
gimibe járok. Lesiettünk a lépcsőn, közben pedig hallgattam, ahogy mindenki kérdezgeti,
hogy hol is vagyunk. A pincében sötét volt, úgyhogy nekiálltunk félve a kapcsolót keresni,
miközben a padló még mindig remegett alattunk. Én közben azon töprengtem, miért hoztak
minket ide le.
-Megvan!- kiáltotta valaki, és kattanást hallottunk a kiáltást követően, de semmivel nem lett
világosabb, helyette a földrengés az egyik pillanatról a másikra maradt abba. Ezután rögvest
az izzók is felvillantak. Felbotorkáltunk a lépcsőn, és kimentünk vére a helyiségből, de nem a
saját sulinkat láttuk, hanem egy teljesen másikat. Egymáson kívül senkit nem ismertünk.
Hová kerültünk? Gondoltam odamegyek egy épp mellettünk elsétáló fiúhoz útbaigazításért.
-Hé! Állj meg kérlek!
A fiú megállt és felém fordult. Akkor jöttem rá, hogy biztosan nem vagyunk a sulink
közelében. A megállított diáknak hegyes fülei, és szokatlan szemszíne volt. Egy lépést
hátráltam, majd újra figyelmesebben megszemléltem a diákokat. Ugyanúgy hegyes fülük és
szokatlanul élénk szemszínük volt.
-Várjunk csak! Te nem vagy tündér!

-Te pedig nem vagy ember!
Azta! Hol lehetünk? Minél hamarabb haza kell mennünk!
Megragadtam Elena kezét, és visszarángattam a pincébe. Elmagyaráztam neki az előbb
történteket, és azt, hogy szerintem a kapcsoló miatt kerültünk ide. Gyorsan nekiálltunk
megkeresni a kapcsolót, majd amint meglett, gyorsan meg is nyomtam, de semmi nem
történt. Bepánikoltam és fel- alá járkáltam Elena pedig tágra nyílt szemekkel nézte, hogy mit
csinálok, majd felmentünk, és megbeszéltük az eddig történteket a többiekkel. Miközben
beszélgettünk, körülöttünk egyre több tündér jelent meg. Nem igazán látszottak boldognak,
inkább tudakozónak.
-Mit kerestek ti itt?- szólalt meg végül az egyik tündér, amire Elena válaszolt:
-Azt mi is szeretnénk tudni. Esetleg tudnátok segíteni visszamenni a sulinkba?
Elkezdtek tanakodni, mire mi csak figyeltünk, hogy mire készülnek.
-Jól van! Segítünk! Van egy tündér, aki biztosan tud segíteni. Idehívjuk.
Vártunk pár percet, aztán jött egy másik tündér, aki azt állította, hogy vissza tud minket
juttatni. Lesétáltunk a pincébe. Egy pillanatra megint csak remegést éreztünk, de gyorsan
abba maradt. Kisétáltunk a pincéből és már a saját iskolánkban voltunk.
Ez nagyon érdekes volt. Vajon látjuk még ezeket a tündéreket? Na az biztos, hogy lesz ma
mit mesélnünk otthon!

# data[].attributes.headline
Elbeszélés kategóriában 2. helyezett: Péter Luca 7/a

# data[].attributes.subject
Elbeszélés kategóriában 2. helyezett: Péter Luca 7/a

# data[].attributes.body
Az első nap

Történetünk egy fiatal diáklányról szól, akinek ez az első napja az új iskolájába. Mindenki
kíváncsian figyelte minden mozdulatát. A lányok első pillantásra leszűrték, hogy ellenfél
került az osztályba. Az első óra bemutatkozással telt el.
– Szandra vagyok, egy kicsi városból érkeztem, szeretek sportolni és olvasni.
Ezután mindenki bemutatkozott Szandrának. A szünetben fiúk állták körül a szőke, vékony,
csinos lányt. A lányok az osztály egyik sarkából figyelték, mi történik. Fejükben már
tervezték, hogy fogják megszívatni.
-Gáncsoljuk el a folyosón!
-Nem, az béna!
-Tegyünk rágót a hajába!
-Az durva lenne!
Megszületett a terv! Matekóra alatt röpködtek a cetlik, hogy mindenki tudja mi a dolga. A
lányok egy része kedvesen beszélgetett vele a szünetben, a többiek kicserélték a táblát az
öltöző ajtón. Így a női öltöző féfi lett, a férfi meg női. Akik már régóta jártak oda, azok nem a
táblákat nézték, hanem megszokásból mentek. A lányok meg is mutatták, hogy ez a női
öltöző. Becsengettek, jött a földrajztanár. A lányoknak nagyon nehezen ment el ez a 45 perc,
mert már várták a következő hadműveletet. Kicsengettek és nagyszünet volt, a fiúk rohantak
is le az udvarra. A lányok biztatták Szandrát, hogy menjen csak, ők majd mennek utána.
Szandra nekiállt kipakolni a táskájából, és ekkor lépet be az osztály legmenőbb sráca, ki
kérdőn nézett rá.
-Ez a fiúöltöző! Valószínű, hogy ez a lányok műve, mivel nagyon szép vagy. Ezt nem csak a
lányok gondolják, hanem én is.
Szandra elpirult, és kisétált az öltőzöböl, mint ha semmi nem történt volna. A lányok terve
pont ellenkezőleg sült el, Szandra és Ádám között jó barátság alakult ki.

# data[].attributes.headline
Elbeszélés kategóriában 1. helyezett: Walter Elizabet  7/a

# data[].attributes.subject
Elbeszélés kategóriában 1. helyezett: Walter Elizabet  7/a

# data[].attributes.body
A menő lány

Tudjátok, minden suliba van egy igazi menő lányduó, na hát nálunk is .
Mindig nagyon csinosak, divatos ruhákba járnak, gyönyörű sminkekkel. Na, én ennek a
teljesen az ellentéte vagyok, fiús ruhákba járok, mindenféle smink nélkül, kócos hajjal. Nem
nehéz kitalálni, hogy nem voltam jóban velük. De aztán egyszer órán, amikor kimentem a
mosdóba, ott sírt az egyikük, Emília.
-Bocsi, mi a baj? -kérdeztem a lányt, mivel elállta a WC ajtót, és, így nem tudtam bemenni.
-Semmi, nem a te dolgod -szipogta flegmán a lány.
Ekkor már megsajnáltam, meg is kérdeztem tőle:
-Elmondhatod, úgysincs senki, akinek elmondhatnám.
-Hát, oké -válaszolta.
Ezen meglepődtem, de elkezdte mesélni, hogy mi történt:
-Szóval, Laurával meg se tudnám számolni mióta legjobb barátnők vagyunk, hát mostantól
már nem. Összevesztünk -sírt Emília.
-Min? -kérdeztem vissza logikusan.
-Igazából mostanság sokat vitatkoztunk. Meg kezdtem úgy érezni, hogy mindig úgy kell
kinéznem, öltözködnöm, mint neki, mert ezt várta el, és már nem bírtam.
-Ohm, oké! -nyugtáztam érzéketlenül a dolgot, és végre elmentem a WC-re. Kijöttem, még
mindig ott sírt, nem hittem el, folyamatosan azon voltak Laurával, hogy tönkretegyék a gimis
éveimet, és most meg nekem zokogott. Ezután még beszélgettem vele, megvigasztaltam.
Majd következő nap teljesen máshogy nézett ki, saját maga ellentéte volt, olyan, mint én.
-Szia! -köszönt rám a suli folyóson.
-Hello?! -mondtam furán.
Később az egész napot együtt töltöttük. Idővel a legjobb barátnőm lett. Mindenki az
iskolában furán nézett Emíliára, hogy miért van velem, de nem érdekelte mások véleménye.
Nos, így ismertem meg a legjobb barátnőmet, régen számomra annyi volt, hogy ,,a
menő lány”, mára pedig ő az egyik legfontosabb nekem, a személy, akire bármikor, bármiben
számíthatok.

# data[].attributes.headline
Mese kategóriában 3. helyezett: Czetin Zsófia 8/a

# data[].attributes.subject
Mese kategóriában 3. helyezett: Czetin Zsófia 8/a

# data[].attributes.body
A királylány, a szegénylegény és a boszorkány

Egyszer volt, hol nem volt, volt egyszer egy királylány. A királylányt a csúf boszorkány
elátkozta, ezért az arcán nagy ragyák nőttek. A király és felesége szégyellte a lányukat, ezért
elzárva tartották a kastély tornyában.
Egy napon a királylány gondolt egyet, és elindult, hogy megkeresse a csúf boszorkányt, és
megkérje, vegye le róla az átkot. Megígéri neki, hogy az átok levételéért szolgálja őt élete
végéig. Az úton találkozott egy szegény legénnyel.
- Hová mész te csúf leány? – kérdezte a szegény legény.
- A boszorkányt keresem – mondta a királylány.
- Segítek neked, tudom, hol lakik – felelte a szegény legény.
Elindultak hát ketten a boszorkány háza felé. Útközben találkoztak egy óriással, aki
keservesen sírt. Kérdezték tőle, miért sír. Az óriás azért sírt, mert a lábába egy tüske ment, és
nem tudta kivenni. A királylány kiszedte az óriás lábából a tüskét. A segítségért cserébe az
óriás adott neki egy üveget, melyben varázsvíz volt, ami meggyógyítja a sebeket.
A királylány és a legény folytatták az útjukat a csúf boszorkány háza felé. Mikor odaértek, a
boszorkány a házában volt. Bekopogtak, amikor meglátta őket a boszorkány, a seprűjéből
nyilakat lőtt ki feléjük. A szegény legény se volt rest, felkapott egy követ, és a boszorkány felé
hajította, aki menten összeesett. Ahogy a boszorkány meghalt, a királylány arcáról abban a
percben a ragyák eltűntek. A gyönyörű szép arcát látva a szegény legény szája tátva maradt.
Ekkor látja ám a királylány, hogy a szegény legény mellkasán nagy vérző seb van. A sebet
akkor szerezte, amikor a boszorkány a nyilakat lőtte ki rájuk. Elővette az üveget, amit az
óriástól kapott és a sebbe csepegtette a folyadékot. A seb azon nyomban begyógyult.
A szegény legény és a szép királylány összeölelkeztek, és máig is boldogan élnek, ha meg
nem haltak.

# data[].attributes.headline
Mese kategóriában 2. helyezett: Pál Veronika és Horváth Emilia 5/a

# data[].attributes.subject
Mese kategóriában 2. helyezett: Pál Veronika és Horváth Emilia 5/a

# data[].attributes.body
Kutyország megmentése

Kutyországban, hol a kutyák népe él, nagyon szörnyű dolog történt. Az emberek
elfoglalták Kutyországot, és a kutyák nagyon rossz sorsra jutottak: háziasítás, névadás,
mindenféle munka várt rájuk. Egyszóval kutyául ment a dolguk.
Emiatt jött létre a lázadó kutyák klubja, ahol a gyűléseken borzalmas soruk volt a
téma. Már nagyon megunták a raboskodást, ezért eltervezték, hogy elszöknek, és kiutaznak
egy közeli országba. Sokat tanakodtak, hogy melyik országba menjenek: a csontos Klein, a
szaftos Dencs, a kutyagumitól illatozó Allorog, a jutifalatos Csaind és a napfényes Nepu is
szóba jött. Eldöntötték, hogy Nepuba mennek.
Miután kijátszották gazdáikat, már úton is voltak. A kutyák nagyon élvezték a Nepuba
tartó repülőutat. Épp, hogy megérkeztek a hotelhez, ahol szobát foglaltak, egy retro
macskazenekar fogadta őket. A macskaegyüttes nagyon sok tagból állt: Mancsos, Karmol,
Gombolyag, Farkinca, Csupaszőr, és ott voltak még az ikrek is: Pipacs és Pancsol. Jól
összebarátkoztak, a kutyák elpanaszolták a macskáknak, hogy az emberek elfoglalták az ő
szeretett országukat, Kutyországot.
Együtt eltervezték, hogy kiűzik onnan az embereket, és visszafoglalják a hazájukat, de
előbb megnézik Nepu érdekességeit. Elsőnek megtekintették a Verne-tornyot, amit az ősi
nyúlnép épített homokból és levendulából. A torony fő érdekessége a kilencezer méter
magas rombusz alakú tető.
Másodszor a nepui tengert nézték meg, amelynek Fanta íze van, a tengerben pedig
sok érdekes faj él, például a rám hal, a domphu csiga, a tonavízi sün és az ilezök csikóhal. A
nepui tenger nagyon megtetszett nekik, ezért másnap is visszatértek búvárruhával
felszerelkezve. Lemerültek a tenger mélyére, ahol találtak egy érdekes boltot, amelyben
jégszobrokat és bájitalokat árultak. Mikor betértek a boltba, a sok szép jégszobor csillogása
majdnem kisütötte a szemüket, de őket mégis a bájitalok érdekelték. Tíz kutyipeniért
megvették a véleményváltoztató bájitalt.
Másnap egy cicataxi kivitte őket a reptérre, ahol egy fapados járat visszarepítette a
lázadókat és néhány macskazenész barátjukat Kutyországba. A macskák nem tűntek fel az

embereknek, így a doromboló kiskedvencek könnyen belecsempészték az emberek
szénsavmentes ásványvízébe a bájitalt.
Miután az emberek megitták a felturbózott vizet, rögtön megváltozott a véleményük.
Bocsánatot kértek a kutyáktól, és újra megbecsülték állataikat. A kutyák, a macskák és az
emberek azóta békességben élnek együtt Kutyországban.

# data[].attributes.headline
Mese kategóriában 1. helyeztett: Lajos Lili 5/b

# data[].attributes.subject
Mese kategóriában 1. helyeztett: Lajos Lili 5/b

# data[].attributes.body
A róka és a holló II.

A bosszú

Egyszer volt, hol nem volt, volt két ellenség: a holló és a róka. Az egész ott kezdődött, hogy
a róka ellopta a holló sajtját.
A holló már évek óta tervezte a bosszút. Ennek azonban lépései vannak. Méghozzá három
lépése. Az első: kideríteni, hol dolgozik a róka. A második: csalit készíteni. A harmadik: a róka
odacsalogatása.
Akkor kezdődhet az akció! Nos, az első lépés. A róka munkahelyét nem volt nehéz
megtalálni, hisz ő volt egy híres cég reklámarca. Ez a cég pedig a NAV. Aki nem tudja, hogy mi az,
nézze meg a neten!
A második lépés már egy kicsit nehezebben ment, mert a csalit fából kellett megcsinálni.
Ugyanis ez egy fasajt volt. Amíg farigcsálta, farigcsálta...., volt az egy hét is.
A harmadik lépés már sokkal könnyebb volt. Csak egy kis ínycsiklandó illat kellett. Az illat
pedig a róka kedvenc müzlijéből jött. A mi ravaszdink tudniillik utálta a húst, és csak vega ételekkel
tömte a hasát. Amíg a róka odaért, addig a holló gyorsan megette a müzlit, a szájába vette a
műsajtot, és indult a műsor. A róka természetesen megint megpróbált hízelegni:
-Ó holló, olyan szép hangod van! Légyszi mutasd meg újra!
Na pont ez volt a holló terve. Direkt kiejtette a szájából a sajtot. A róka, mikor nagy lendülettel
beleharapott, kitörtek a fogai. Most a holló nevetett, a róka pedig bömbölt, és számolgatta,
mennyiért hoznák rendbe a fogait. Mivel a matekórákat rendszerint ellógta, még ma is számolja.
Itt a vége, fuss el véle!

# data[].attributes.headline
Vers kategóriában 3. helyezett: Korona Panka 6/a 

# data[].attributes.subject
Vers kategóriában 3. helyezett: Korona Panka 6/a 

# data[].attributes.body
Korona Panka: Hiányzik

Hiányzik az élmény, a hely,
S hiányzik a szép, homokos „fagylaltkehely”,
A Barbi babák, nevetés,
bújócskázás, s fetrengés.

Reggelente bementünk az ajtón,
Apu fogta kezem,
Én „krokodilt itattam”,
Ő meg törölte a szemem.

Elmúlt már az is,
Hogy a reggeleken szomorú voltam,
De így visszagondolva most is,
Hiányzik már az is.

Belépve a csoportba óvónéni köszöntött,
Meglátva engem, ki csak valamit nyöszörgött.
Odajött hozzám, s megsimogatott,
Szavak nélkül átölelt, majd csak mosolygott.

Barátnőmet látva kivirultam,
S megmutattam neki a babát, amit hoztam.
Ő is ugyanezt tette,
Majd futottunk a szőnyegre nevetve.

Az udvaron a mászókához siettünk,
csúszdáztunk, fogóztunk, aztán leültünk.
Torony tetején pihentünk izzadtan, de boldogan,
Tényleg boldogan!

Ebéd után jött a délutáni alvás,
Na onnan megszöktem volna,
De csak maradt a nyavalygás.
Nem tudtam aludni olyankor,
Na ma már tudnék, de ez nem a kölyökkor.

Uzsonna után megláttam anyát,
Ugrottam máris a nyakába,
majd mesélni kezdtem belevágva szavába.

Jelenleg szombat éjjel fél egy van,
És a versem is mindjárt készen van,
Az agyam a szívemmel nem vitázik,
Az ovi most tényleg úgy hiányzik!

# data[].attributes.headline
Vers kategóriában 2. helyezett: Bartik Zalán 8/a

# data[].attributes.subject
Vers kategóriában 2. helyezett: Bartik Zalán 8/a

# data[].attributes.body
Bartik Zalán: Ez vagyok én

Szülőhelyem egy szép város,
ahol semmi nem káros.
Van iskola, kettő plusz három,
Én is az egyikbe járok.

Tanáraim mind szuperek,
Bár egyet-kettőt nem szívlelek,
nem is baj ez, az a lényeg,
hogy jövőre új életet éljek.

Megyek én a középsuliba,
ahol vár a fizika, kémia.
Kibírom azt a négy évet,
utána újra új életet kezdek.

Várnak a „kosárlabda barátok”,
akikkel nyolc éve együtt játszok.
Nincs is jobb dolog ennél,
olyan, mintha hawaii pizzát ennél.

Tanulni, bandázni alig van időm,
Annyi most a teendőm!
Felnőttként azt remélem,
Hogy legalább az egyetemet elvégzem.

Nagykoromban kosaras leszek,
Hatalmas show-kat rendezek.
Ez lennék én,
Egy fiú-az álmok mezején.

# data[].attributes.headline
Vers kategóriában első helyezett: Hegedűs Janka 7/a

# data[].attributes.subject
Vers kategóriában első helyezett: Hegedűs Janka 7/a

# data[].attributes.body
Hegedűs Janka: Kis Pannának: Pocaklakó
Kicsiny kis országban,
Kishercegnő kastélyában,
Kilenc hónap kaland érkezik,
Nővérkéje ezt kérdezi:
Merre forogsz kiskirálylány?
Nagy testvérke nagyon vár már!
A válasz csak két rúgás,
Három az már ellentmondás.
Két rúgás az azt jelenti,
hogy biztosan minden rendi!
Három rúgás megint más,
Gyere, siess kispajtás!
Kilenc hónap kaland vége,
Mini hősnő itt van végre!
Panna hercegnő már várt,
Egy újabb kaland nem is árt!
Immár itt a két hercegnő,
El is ment egy esztendő.
Egy esztendős Lujzika,
Lassan mennek buliba!

# data[].attributes.headline
Iskolánk irodalmi pályázatot hirdetett, melynek nyerteseit, illetve dobogósainak pályaműveit ebben a suliújságban olvashatjátok.

# data[].attributes.subject
Iskolánk irodalmi pályázatot hirdetett, melynek nyerteseit, illetve dobogósainak pályaműveit ebben a suliújságban olvashatjátok.