# data[].attributes.location_name
Лавочне, Львовская область

# data[].attributes.headline
Лавочне, Львовская область

# data[].attributes.subject
Лавочне, Львовская область

# data[].attributes.body
1944 став роком визволення українських земель від нацистських окупантів - 8 жовтня 1944 р. від ворога було звільнено останній населений пункт УРСР у її довоєнних межах — село Лавочне Дрогобицької області.

# data[].attributes.location_name
Півнівка, Луганская область

# data[].attributes.headline
Півнівка, Луганская область

# data[].attributes.subject
Півнівка, Луганская область

# data[].attributes.body
18 грудня 1942 р. був звільнений перший населений пункт української території – с. Півнівка Міловського району Луганської обл.

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (2)

# data[].attributes.location_name
Бабий яр, улица Оранжерейная, Киев

# data[].attributes.headline
Бабий яр, улица Оранжерейная, Киев

# data[].attributes.subject
Бабий яр, улица Оранжерейная, Киев

# data[].attributes.body
Масовий розстріл євреїв у Бабиному Яру 29–30 вересня 1941 року став символом «Голокосту від куль» і нацистської політики масового знищення людей. Розстріли в урочищі розпочалися відразу після вступу нацистів та їхніх союзників до Києва у вересні 1941 року і відбувалися чи не щоденно до завершення окупації міста.

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия (1)

# data[].attributes.body
Місця оточення радянських військ

# data[].attributes.body
Битва за Київ (1941) — великомасштабна битва Червоної Армії та Вермахту 7 липня — 19 вересня 1941 року (72 дні). Битва за Київ була частиною наступального плану «Барбаросса», в радянській військовій історії отримала назву Київської оборонної операції.

# data[].attributes.location_name
Харьков, Харьковская область

# data[].attributes.headline
Харьков, Харьковская область

# data[].attributes.subject
Харьков, Харьковская область

# data[].attributes.body
о Друга битва за Харків  — велика воєнна операція, розпочата наступом Південно-Західного та правого крила Південного фронтів Червоної армії проти німецьких військ групи армій «Південь» на Ізюмському плацдармі в період 12—29 травня 1942 року під час Другої світової війни, що мала на меті відвоювання Харкова і створення сприятливих умов для подальшого наступу Червоної армії на Дніпро. Закінчилася оточенням та майже цілковитим знищенням радянських військ в результаті контрнаступальної операції Вермахту.

# data[].attributes.location_name
Рівне, Ровенская область

# data[].attributes.headline
Рівне, Ровенская область

# data[].attributes.subject
Рівне, Ровенская область

# data[].attributes.body
У серпні 1941 року Гітлер визначив адміністративний поділ окупованих українських земель. Більшість території, в тому числі і Рівненщина, ввійшла до рейхскомісаріату "Україна", центром якого стало місто Рівне.

# data[].attributes.attachment_link.title
Без названия

# data[].attributes.location_name
Умань, Черкасская область

# data[].attributes.headline
Умань, Черкасская область

# data[].attributes.subject
Умань, Черкасская область

# data[].attributes.body
Битва під Уманню — битва, що тривала з 1 по 7 серпня 1941 року між військами Третього Рейху та СРСР. Відбулася в ході наступу групи армій «Південь» та призвела до оточення і подальшої загибелі військ 6-ї та 12-ї армій Південного фронту Червоної Армії. Результат: Перемога Німеччини.

# data[].attributes.location_name
Криворіжсталь, улица Криворожстали, Кривой Рог, Днепропетровская область

# data[].attributes.headline
Криворіжсталь, улица Криворожстали, Кривой Рог, Днепропетровская область

# data[].attributes.subject
Криворіжсталь, улица Криворожстали, Кривой Рог, Днепропетровская область

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"АрселорМіттал Кривий Ріг" (до 1991 р. - Криворізький металургійний завод ім. Леніна, до 2005 р. - " Криворіжсталь", у 2005- 2007 рр. - " Міттал Стіл Кривий Ріг") - металургійний комбінат; публічне акціонерне товариство; найбільше підприємство гірничо-металургійного комплексу України (частка на ринку металопродукції - 20 %). Працює у складі міжнародної корпорації АрселорМіттал - найбільшого іноземного інвестора в Україні.

Комбінат знаходиться у місті Кривий Ріг, поблизу житломасива Червона.

Діяльність підприємства охоплює весь виробничий ланцюжок від видобутку залізної руди та виробництва коксу до виготовлення готової металопродукції. "АрселорМіттал Кривий Ріг" спеціалізується на виробництві довгомірного прокату, зокрема, арматури й катанки, сортового прокату, кутиків, смуги та заготовки. Виробничі потужності комбінату, що має повний виробничий цикл, розраховані на щорічний випуск понад 6 млн тонн сталі, більше 5 млн тонн прокату й понад 5,5 млн тонн чавуну.

"АрселорМіттал Кривий Ріг" є найбільшим експортером, 85 % готової продукції експортується.

16 червня 1931 року голова ВСНХ СРСР Григорій Орджонікідзе підписує наказ про будівництво Криворізького металургійного заводу. Згідно з наказом завод необхідно було ввести в роботу вже до кінця 1932 року. Будівництво почалося в 1931 році на базі залізняку Криворізького залізорудного басейну (Кривбасу). Начальником будівництва і першим директором заводу був призначений колишній бойовий комісар, досвідчений керівник і особистий друг Орджонікідзе Яків Ілліч Весник. Після смерті Орджонікідзе розпочалася розправа над родичами та знайомими наркома. 10 листопада 1937 Яків Весник був заарештований і 17 листопада розстріляний; його дружина була відправлена на заслання до Казахстану, а діти - поміщені в дитячий будинок.

Будівництво доменної печі, 1960.

Насамперед необхідно було вибрати місце для майбутнього гіганта металургії. Розглядалися 4 варіанти: у районі сучасного Карачуновського водосховища, на Гданцівці (на базі вже існуючого чавуноливарного заводу), поруч із станцією Кривий Ріг (зараз Кривий Ріг-Західний) і, нарешті, недалеко від станції Червона. Вирішили зупинитися на останньому варіанті.

4 серпня 1934 року була запущена перша доменна піч. Цей день вважається днем народження заводу. Вже за чотири місяці домна дала рекордну кількість чавуну - 337 тонн замість запланованих 220-ти. Першій домні дали ім'я "Комсомолка".

До Другої світової війни було введено 3 доменних печі та бесемерівський цех у складі двох конвертерів. На початку війни частина обладнання заводу була евакуйована у Нижній Тагіл. Під час німецької окупації міста (15 серпня 1941 - 22 лютого 1944) завод був зруйнований. Після війни відновлений, реконструйований та розширений.

Підприємство нагороджене Орденом Леніна та Орденом Трудового Червоного Прапора. З 1956 року завод бурхливо розвивається - щорічно вводяться в експлуатацію нові потужності. 30 грудня 1974 року на підприємстві запущено в експлуатацію найпотужнішу на той час у світі доменну піч № 9 з корисним об'ємом 5 000 м. Разом з нею стала до роботи ТЕЦ № 3.

Приватизація і реприватизація (2004-2006 рр.)

Університет АрселорМіттал

За оцінкою директора Міжнародного інституту приватизації, власності та інвестицій О. Рябченка, ринкова ціна підприємства становить 1,3 млрд доларів. Ще вищу ціну за підприємство називав у 2004 році В. Пинзеник - на його думку, "Криворіжсталь" коштувала 5-6 млрд доларів. Але Фонд держмайна України вирішив, що 4,26 млрд грн (близько 800 млн доларів) - це хороша ціна за підприємство.

Заявки на участь у приватизаційному конкурсі 2004 року подали 6 претендентів, деякі з яких пропонували значно вищу ціну. Але умови конкурсу були складені таким чином, що єдиним покупцем зміг стати лише промислово-фінансовий консорціум "Інвестиційно-металургійний союз" (ІМС; засновники - Рінат Ахметов і Віктор Пінчук).

14 червня 2004 р. ІМС було визнано переможцем конкурсу. Консорціум заплатив за 93,02%-ний пакет акцій 4 млрд 260 млн грн (при стартовій ціні 3 млрд 806 млн грн).

Практично одразу продаж "Криворіжсталі" було оскаржено в судах як проведений з порушенням законодавства, на неконкурентних засадах, за заниженою ціною. Але Господарський суд міста Києва 19 серпня 2004 року та Вищий господарський суд України 22 жовтня 2004 року визнали згадану оборудку законною.

Після зміни влади в країні, 7 лютого 2005 року Генеральна прокуратура України внесла касаційне подання у Верховний Суд України з вимогою скасувати згадані судові рішення, що Верховний Суд і зробив 1 березня 2005 року. 22 квітня 2005 року Господарський суд м. Києв визнав незаконним продаж 93,02%-ного пакету акцій "Криворіжсталі" та постановив повернути їх Фонду держмайна України ( 16 червня "ІНГ Банк Україна", що зберігає акції "Криворіжсталі", перевів їх з рахунку ІМС на рахунок ФДМ).

Стела "Криворіжсталь"

Уряд доручив Фонду держмайна терміново підготувати документи, необхідні для повторної приватизації "Криворіжсталі". ІМС запропонував уряду до закінчення судової тяганини укласти мирову угоду у справі приватизації комбінату. Президент В. Ющенко висловився за можливість мирової, але прем'єр Ю. Тимошенко заявила про "безглуздість" її укладення.

18 червня Кабінет Міністрів України ухвалив рішення про повторний продаж 93,02%-го пакету акцій "Криворіжсталі". Згідно з затвердженими урядом умовами приватизації, початкова ціна продажу пакету склала близько 10 млрд грн (близько 2 млрд доларів). Тобто стартова ціна у порівнянні з 2004 роком зросла майже у два з половиною рази.

Конкурсні гарантії за участь у конкурсі у розмірі 10 % від стартової ціни (1 млрд грн) внесли на рахунок ФДМУ лише три структури: Mittal Steel Germany GmbH, консорціум "Індустріальна група" та ТОВ "Смарт-груп".

18 жовтня у Верховній Раді було зроблено спробу зірвати продаж "Криворіжсталі". Депутати несподівано проголосували за постанову № 8263-1 "Про збереження у власності держави пакету акцій ВАТ "Криворіжсталь", запропоновану членами фракції "Регіони України" В. Зубановим і Г. Самофаловим, а також ухвалили в першому читанні два законопроєкти - про введення мораторію на приватизацію пакета акцій, який належить державі в статутному фонді ВАТ "Криворіжсталь", запропонований Л. Кириченко ("Регіони України") та І. Шаровим (фракція "Вперед, Україно!"), і про включення "Криворіжсталі" в перелік об'єктів права державної власності, що не підлягають приватизації (автор - Л. Кириченко, "Регіони України"). За ці рішення голосували фракції "Регіонів України", комуністів, соціалістів, СДПУ(о) та Народної партії України. Проти - "Наша Україна", УНП, ПРП, НРУ, БЮТ, "Єдина Україна".

Проте 24 жовтня 2005 року приватизаційний конкурс відбувся. Його переможцем визнали компанію Mittal Steel Germany GmbH. Вона виявила готовність виплатити за 93%-й пакет акцій "Криворіжсталі" 24 млрд 200 млн грн ( 4,8 млрд доларів США), що у 2,4 раза перевищує стартову ціну і в 6 разів - суму, отриману за підприємство у 2004 році. Це стало прикладом найбільш прозорої приватизації в історії незалежної України.

Інвестиційна програма

Комбінат успішно працював в період 2005-2008 років, до всесвітньої світової фінансової кризи у 2009 році. Але вже у 2010 році обсяги продукції були відновлені до докризового рівня, а компанія розпочинає масштабне оновлення своїх виробничих потужностей.

Ключові інвестиційні проєкти (2006-2022 роки)

Реконструкція коксових батарей № 3 та № 4 (199 млн доларів);

Капітальний ремонт I розряду доменної печі № 8 (127 млн доларів);

Реконструкція кисневого блоку № 2 (45 млн доларів);

Будівництво першої на підприємстві машини безперервного лиття заготовок і печі-ковша (112 млн доларів);

Будівництво нової лінії упаковки прокату на дрібносортовому стані 250-2 (16 млн доларів);

Капітальний ремонт I розряду доменної печі № 6 (117 млн доларів);

Будівництво комплексу з приготування та вдування пиловугільного палива у доменну піч № 9 (60 млн доларів);

Реконструкція коксових батарей № 5 та 6 із впровадженням природоохоронних заходів і автоматизованої системи екологічного моніторингу (157 млн доларів);

Модернізація агломераційного цеху № 2 (понад 180 млн доларів);

Будівництво двох нових машин безперервного лиття заготовок (понад 160 млн доларів);

Реконструкція дрібносортового стану 250-4 (понад 60 млн доларів);

Будівництво нових установок очищення газу за конвертерами № 4, 5, 6 із допалюванням СО і впровадженням автоматизованої системи екологічного моніторингу (65 млн доларів);

З 2008 до 2015 року загалом близько 500 млн доларів було інвестовано для оновлення застарілих дробарок, придбання нового обладнання для рудозбагачувальних фабрик (загалом три секції), закупівлі нових кульових млинів, модернізації гірничої та кар'єрної техніки, відкриття нового горизонту на шахті (1 135 м), реконструкції хвостосховищ.

Будівництво нової фабрики огрудкування (250 млн доларів)

Реконструкція доменної печі № 9 (270 млн доларів)

Реконструкція газоочисток конвертерного цеху (80 млн доларів)

За 17 років роботи в Україні загальні інвестиції компанії АрселорМіттал склали більше 10 млрд доларів (4,8 млрд доларів - сума придбання підприємства під час приватизації + понад 6 млрд доларів - інвестиції у розвиток виробництва).

З 18 лютого 2020 року Генеральним директором "АрселорМіттал Кривий Ріг" є Мауро Лонгобардо.

Російсько-українська війна

На початку 5 грудня 2022 на територію заводу влучили російські ракети, вбили одного й поранили іще трьох співробітників компанії. На місце події була викликана пожежна і медична служба та представників департаменту охорони праці.

6 червня 2023 року пресслужба підприємства повідомила, що через підрив Каховської гідроелектростанції підприємство зупинить виплавку сталі та виробництво прокату аби зменшити споживання води яке використовує обладнання для охолодження.

5 січня 2022 року кошти на рахунках "АрселорМіттал Кривий Ріг" були заблоковані Офісом Генерального прокурора України разом з Шевченківським судом м. Київ. Українські банки отримали вимогу виконати рішення суду від 30 листопада 2021 року щодо накладення арешту на рахунки підприємства.

20 січня 2022 року рахунки, на які раніше було накладено арешт у справі про ухилення від сплати податків, були розблоковані для сплати податків та виплати зарплат.

2021 рік:

видобуток залізної руди - 26,4 млн т;

концентрат - 11 млн т;

чавун - 5,3 млн т;

сталь - 4,9 млн т;

прокат - 4,6 млн т;

2023 року АрселорМіттал Кривий Ріг зайняв 8 місце в рейтингу найкращих роботодавців за оцінкою журналу "ТОП-100. Рейтинги найбільших" видання Delo.ua.

# data[].attributes.attachment_link.title
АрселорМіттал Кривий Ріг - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
"АрселорМіттал Кривий Ріг" (до 1991 р. - Криворізький металургійний завод ім. Леніна, до 2005 р. - " Криворіжсталь", у 2005- 2007 рр. - " Міттал Стіл Кривий Ріг") - металургійний комбінат; публічне акціонерне товариство; найбільше підприємство гірничо-металургійного комплексу України (частка на ринку металопродукції - 20 %).

# data[].attributes.location_name
Запоріжсталь Адміністративна Будівля # 1, Южное шоссе, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.headline
Запоріжсталь Адміністративна Будівля # 1, Южное шоссе, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.subject
Запоріжсталь Адміністративна Будівля # 1, Южное шоссе, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" - одне з провідних підприємств металургійної галузі, третій за масштабами виробник металопродукції в Україні.

Пам'ятник до 50-річчя залізничного цеху комбінату "Запоріжсталь"

Комбінат входить до десятки найбільших приватних підприємств України (2020), виробляє майже 11 % чавуну і сталі, а також 29,4 % листового прокату в Україні, постачає продукцію на зовнішній ринок.

ПАТ "Запоріжсталь" володіє повним виробничим циклом випуску металургійної продукції. У чотирьох доменних печах комбінат щорічно виплавляє 2,6 млн тонн чавуну високої якості для виробництва сталі, великогабаритного чавунного литва і товарного чавуну в чушках.

Характерною особливістю чавуну виробництва ПАТ "Запоріжсталь" є низький вміст у ньому сірки і фосфору, завдяки чому він має широкий попит на світовому ринку, а також на ринку України.

Основною експортною продукцією цього підприємства на початку XXI ст. є холоднокатаний сталевий лист у рулонах. Частка експорту в загальному обсязі реалізації становить близько 76 %. Комбінат поставляє продукцію більш ніж в 50 країн світу. Серед країн-імпортерів - Китай, Туреччина, Філіппіни, Ізраїль, Малайзія, Італія, США, Росія, Польща, Йорданія.

16 листопада 1933 року відзначається як день народження комбінату "Запоріжсталь". Цього дня на доменній печі № 1 була видана перша плавка чавуну. У 1935 році стала до ладу перша мартенівська піч, у 1937 році - слябінг.

У 1941 році, через початок німецько-радянської війни, роботу "Запоріжсталі" було зупинено, а згодом розпочалася його евакуація - металурги вивезли понад 50 тис тонн унікального металургійного обладнання, усі ешелони нараховували близько 10 тис вагонів. Інженер-конструктор Шеремет Олена Семенівна була відповідальною за упорядкування, евакуацію та збереження цінних креслень, проєктно-конструкторської документації "Запоріжсталі". На підготовку унікальних документів до евакуації пішло два тижні. Більшість проєктних матеріалів були американського походження, оскільки чимало обладнання для нового заводу закуповувалося у США й було в єдиному екземплярі. Втрата будь-якого креслення була критичною. Металурги виготовили 170 міцних ящиків, оббили їх усередині водонепроникним матеріалом, а зовні - металевою стрічкою, з метою заощадливого транспортування цінних креслень. Під грифом "Особливий вантаж" Олена Шеремет організувала евакуацію понад 150 тис креслень та кальок, які дбайливо завантажили у два залізничні вагони. 19 серпня 1941 року всю технічну документацію було відправлено на Схід. Майже місяць ешелон прямував пробивався до безпечного місця, потрапляючи під обстріли німецьких військ. У вересні 1941 року вантажний поїзд прибув до Челябінська, проте через декілька днів знову вирушив у дорогу - до Магнітогорська. На місці тимчасової евакуації за цими документами запоріжсталівські промислові агрегати були змонтовані та введені в експлуатацію. Після закінчення німецько-радянської війни Олена Семенівна продовжила роботу у проєктно-конструкторському відділі, начальником механічного сектору та зробила чималий внесок у відновлення роботи "Запоріжсталі" - вже восени 1947 року завод випускав весь довоєнний асортимент продукції.

У 2009 році ПАТ "Запоріжсталь" мала 290,52 млн грн збитку вперше за останні роки. При цьому обсяг виробництва сталевого прокату зменшився порівняно з 2008 роком на 15 %, сталі - на 16,9 %, чавуну - на 16,8 %. Негативна динаміка спостерігалася і у 2010 році.

У складних умовах власники заводу Едуард Шифрін та Алекс Шнайдер вирішили його продати і найвигіднішим стала пропозиція групи російських інвесторів через державний "Зовнішекономбанк" запропонували власникам "Запоріжсталі" $1,7 млрд, чим завадили Рінату Ахметову викупити "Запоріжсталь" (він навіть вніс завдаток за завод). За оцінками аналітиків сума $1,7 млрд перевищує наявну вартість заводу[джерело? ].

1 серпня 2016 року зі складу ПАТ "Запоріжсталь" виведені три ремонтні цехи - механічний, ливарний і цех металоконструкцій. Вони утворили окремий завод - Запорізький ливарно-механічний завод (ТОВ "ЗЛМЗ").

У травні 2017 року завод опинився у центрі розслідування журналістів Wall Street Journal, коли їм вдалось відстежити шлях грошей від російського "Зовнішекономбанку" до будівельного проєкту бізнес-партнера Президента США Дональда Трампа зі зведення готелю та "Башти Трампа" в Торонто, Канада. Коли пан Шнайдер отримав близько $850 млн за свою долю в "Запоріжсталі" від неназваного інвестора, частина отриманих грошей, на думку журналістів, була скерована на фінансування проєкту в Торонто. Участь Дональда Трампа, на той час - приватного підприємця, в проєкті була обмежена ліцензуванням власного бренду.

З 1 червня 2017 року зі складу ПАТ "Запоріжсталь" виведені ще три цехи ЦРМО-1, ЦРМО-2 (цехи ремонту металургійного обладнання) і ЦРЕМЦ (цех ремонту електрообладнання металургійних цехів) - вони увійшли до складу існуючого підприємства - ТОВ "МЕТІНВЕСТ-ПРОМСЕРВІС" зі штаб-квартирою в Маріуполі.

Підприємство працює в тісній кооперації з виробником коксу "Запоріжкокс" і виробником вогнетривів "Запоріжвогнетрив", які контролюються "Метінвест Холдингом"[2] [Архівовано 12 листопада 2019 у Wayback Machine.]

агломерат - 5,574 млн т;

чавун - 3,219 млн т;

сталь - 3,819 млн т.

агломерат - 6,360 млн т;

чавун - 4,386 млн т;

сталь - 4,107 млн т.

чавун - 2,718 млн т;

сталь - 2,466 млн т.

чавун - 3,106 млн т;

сталь - 2,891 млн т.

2008 рік - чистий прибуток - 47,655 млн грн.

2009 рік - чистий збиток - 290,520 млн грн.

2010 рік - чистий прибуток - 241,166 млн гривень.

У березні 2022 року, через загострення військових дій у регіоні, ПАТ "Запоріжсталь" зупинила роботу всіх доменних печей на комбінаті.

У квітні 2022 року доменні печі № 3 та № 4 вивели з гарячої консервації, і з того часу комбінат працював приблизно на 50 % потужності.

Будинок заводоуправління металургійного комбінату "Запоріжсталь"

Комбінат виробляє гарячекатаний і холоднокатаний лист завтовшки 0,5-7,0 мм з вуглецевих, низьколегованих, легованих і неіржавіючих сталей. Близько 70 % продукції комбінату експортується більш ніж у 70 країн світу. Сталь, що виплавляється, - маловуглецева конструкційна і звичайної якості, низьколегована - розливається в злитки масою до 20 т, використовується для виробництва листового прокату. На обтисковому стані слябінг "1150" прокатуються злитки з вуглецевої, легованої і неіржавіючої сталі на сляби завтовшки 100-200 мм, завширшки 1000-1520 мм, завдовжки 1800-4700 мм. Сляби, призначені для перекочування на лист, у гарячому стані передаються на широкосмуговий стан гарячого плющення. Цех гарячого плющення тонкого листа оснащений агрегатами для забезпечення постачання прокату в листах і рулонах - завширшки від 1000 до 1500 мм. Безперервний тонколистовий стан гарячого плющення "1680" з виробничою потужністю 3,0 млн тонн на рік виробляє смуги завтовшки 2,0-8,0 мм, шириною 1000-1500 мм, масою рулону - до 16,0 т. На трьох профі-легнутих агрегатах виробляється понад 500 сортових (куточки, швелери) і спеціальних фасонних профілерозмірів гнутих профілів з вуглецевої, низько-легованої і неіржавіючої сталі з товщиною стінки від 1,0 до 8,0 мм і з шириною розгортки профілю до 1450 мм.

Відповідно до програми технічного переозброєння, "Запоріжсталь" до 2012 року повинно було перейти на 100 %-у киснево-конвертерну виплавку з безперервним розливанням сталі. Вартість модернізації оцінювалася у 15 млрд грн.

Станом на 22 лютого 2011 року "Запоріжсталь" входила до десяти об'єктів, які є найбільшими забруднювачами навколишнього природного середовища в Україні.

У березні 2013 року ПАТ "Запоріжсталь" заявило про початок корпоративнії соціальної програми "Ми - це місто". Це - конкурс соціальних проєктів, у якому активні жителі Запоріжжя у разі перемоги отримували гранти на втілення проєктів покращення інфраструктури міста, культурних, освітніх, спортивних або патріотичних проєктів. Конкурс тривав щорічно до 2019 року.

У березні 2021 року Міністерство охорони здоров'я зареєструвало кисень, що виробляється на комбінаті "Запоріжсталь", як лікарський засіб. Генеральний директор підприємства Олександр Мироненко заявив, що кисень безкоштовно постачатиметься у лікарні для допомоги у лікуванні хворих на COVID-19. За добу комбінат виробляє 70 т кисню.

# data[].attributes.attachment_link.title
Запоріжсталь - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Публічне акціонерне товариство "Запорізький металургійний комбінат "Запоріжсталь" - одне з провідних підприємств металургійної галузі, третій за масштабами виробник металопродукції в Україні. Комбінат входить до десятки найбільших приватних підприємств України (2020), виробляє майже 11 % чавуну і сталі, а також 29,4 % листового прокату в Україні, постачає продукцію на зовнішній ринок.

# data[].attributes.location_name
Азовсталь, Мариуполь, Донецкая область

# data[].attributes.headline
Азовсталь, Мариуполь, Донецкая область

# data[].attributes.subject
Азовсталь, Мариуполь, Донецкая область

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ПрАТ "Металургійний комбінат „Азовста́ль"" - зруйнований металургійний комбінат у Маріуполі. Український монополіст з випуску деяких видів металопрокату, підприємство з повним металургійним циклом. За рівнем валового доходу посідав третє місце серед металургійних підприємств України. Щорічно виробляв 6 млн т чавуну, 7 млн т сталі, 4,5 млн т прокату, 1,5 млн т агломерату.

Під час російсько-української війни, навесні 2022 року, територія "Азовсталі" оборонялася українськими військовими. На завершальній стадії оборони Маріуполя, 20 травня 2022 року, українські військові, виконавши бойове завдання, завершили оборону комбінату. В ході боїв "Азовсталь" було зруйновано.

Рішення про будівництво металургійного заводу "Азовсталь" у Маріуполі було прийняте 2 лютого 1930 року Президією ВРНГ СРСР. 7 листопада 1930 року відбулося закладення фундамента першої доменної печі. 12 серпня 1933 року вона видала свій перший чавун. У 1934 почала роботу друга доменна піч, 1935 року на "Азовсталі" стартувало сталеплавильне виробництво - запрацювала перша в СРСР 250-тонна хитна мартенівська піч. У травні 1939 року на "Азовсталі" було встановлено світовий рекорд з продуктивності доменної печі за добу - піч № 3 видала 1614 тонн чавуну.

Через початок німецько-радянської війни мартенівські та доменні печі "Азовсталі" зупинили. 8 жовтня закінчилася евакуація персоналу "Азовсталі". 7 вересня 1943 року, під час відступу, німецькі війська підірвали майже все устаткування на "Азовсталі". Проте вже 24 жовтня 1944 року запрацювала відбудована пароелектроповітродувна станція. Розпочала роботу киснева станція, що забезпечувала виробничі потреби не тільки "Азовсталі", але й інших підприємств Донбасу. В липні 1945 року відновила роботу одна доменна піч, а в листопаді відбудували та запустили мартенівську.

Після війни, в 1948 році, розпочалося будівництво нових прокатних цехів. У 1953 завод почав виробляти власний металургійний агломерат. "Азовсталь" став підприємством з повним металургійним циклом. На "Азовсталі" в 1954 році - вперше в СРСР - було освоєне виробництво залізничних рейок завдовжки 25 м. У наступні роки вводилося в експлуатацію нове устаткування, головним чином для виробництва залізничних рейок.

Друга черга розвитку комбінату почалася з введенням в експлуатацію товстолистового стану 3600 у 1973 році. 1977 року запустили киснево-конвертерний цех, 1981 року - електросталеплавильний. У серпні 1983 року "Азовсталь" відзначила 50 років. До того часу там було загалом виплавлено 145,5 млн тонн чавуну, 118,2 млн тонн сталі, 96,4 млн тонн прокату. У травні 1984 року завод "Азовсталь" набув статусу металургійного комбінату.

За незалежної України комбінат "Азовсталь" виробляв сертифіковану сталь, зокрема й корабельну, за передовими технологіями. Було відремонтовано низку устаткування та створено об'єкти природоохоронного призначення. У квітні 2003 року відбулося відкриття окремої азовстальської гілки газопроводу для стабільного забезпечення його роботи. З 2006 року "Азовсталь" входить до Групи Метінвест. До 2009 року було успішно освоєно виробництво понад 40 найменувань нових марок сталі. У 2011 припинило діяльність мартенівське виробництво сталі та було встановлено рекорд добового виробництва чавуну (15,5 тис. тонн).

Після вторгнення Росії на Донбас у 2014 році генеральний директор "Азовсталі" прийняв рішення відновити усі бомбосховища на території комбінату, забезпечити їх сухпайками, водою та рештою необхідного для тривалої оборони.

Після 24 лютого 2022 року було ухвалене рішення відкрити прохідні комбінату, щоб забезпечити вільний доступ цивільних у бомбосховища.

У ході боїв за Маріуполь 19 квітня 2022 року російські війська почали штурмували підприємство. Українські війська зайняли кругову оборону комбінату. Металургійний комбінат було практично повністю зруйновано російськими авіанальотами під час боїв.

4 травня російські війська прорвалися на територію комбінату. З 1 по 7 травня Україна та Росія за підтримки ООН домовилися про евакуацію цивільних, які ховались у бомбосховищах "Азовсталі". На процедуру екстракції військових-захисників "Азовсталі" окупанти не погодилися.

Гурт "Kalush Orchestra", який представляв Україну на " Євробаченні-2022 ", після виступу звернувся зі сцени із закликом врятувати захисників Маріуполя із "Азовсталі". Це посприяло різкому підвищенню інтересу до "Азовсталі" по світу.

Уночі з 16 на 17 травня частину захисників "Азовсталі" було евакуйовано на окуповані РФ території по гуманітарному коридору, для подальшої доставки на підконтрольну українській владі територію. Утримання "Азовсталі" до цього терміну забезпечило Україні час на формування резервів, перегрупування сил та отримання допомоги від партнерів. Командування полку "Азов" залишилося на території комбінату. 20 травня 2022 року, командування захисників "Азовсталі" покинуло комбінат. 108 з них Україна повернула з російського полону 21 вересня 2022 року в обмін на Віктора Медведчука.

27 червня 2022 року Генеральний директор зруйнованого російськими окупантами металургійного комбінату "Азовсталь" Енвер Цкітішвілі повідомив, що після війни "Метінвест" планує відновити завод, і вже призначена робоча група, яка працює над проєктом нової "Азовсталі":

"Це буде сучасний і безпечний для навколишнього середовища металургійний комплекс", - повідомив Енвер Цкітішвілі.

Також Енвер Цкітішвілі зазначив, що відновити як завод "Азовсталь", так і "завод Ілліча" Росія попри свої обіцянки ніяк не зможе.

"Азовсталь" був монополістом за випуском кількох видів металопрокату, підприємство з повним металургійним циклом. МК "Азовсталь" входить до Групи Метінвест, яка здійснює стратегію вагомого управління гірничо-металургійним бізнесом Групи СКМ. МК "Азовсталь" - сучасне технологічне підприємство, що виробляє широкий спектр металопродукції, яка займала передові позиції як на внутрішньому, так і на зовнішніх ринках, одна з найбільш стабільних компаній на європейському ринку металу. Комбінат має стратегічне значення для економіки України.

Комбінат - єдиний в Україні виробник високоякісного товстолистового прокату завтовшки від 6 до 200 мм і завширшки 1500-3200 мм для суднобудування, енергетичного і спеціального машинобудування, мостобудування, виготовлення труб великого діаметра для магістральних газо- і нафтопроводів північного виконання, глибоководних споруд. МК "Азовсталь", єдиний в Україні, виробляє залізничні рейки різних типів і призначень, великий сортовий і фасонний профіль, рейкові скріплення, помольні кулі.

Продукцію комбінату експортували в понад 30 країн. Якість продукції підтверджують сертифікати класифікаційних товариств: Регістри Ллойда ( Британія, Німеччина), Американське бюро судноплавства, Американський інститут нафти, Німецький сертифікаційний центр ТЦУ тощо. Комбінат має призи "Золотий Меркурій" (1998; за високу якість продукції) та "Кришталева башта" (2000; за інвестиційну політику).

Азовсталь є власністю донецької фінансово-економічної групи System Capital Management ( Ринат Ахметов). 2005 року відбулося злиття комбінату з маріупольським коксохімічним заводом "Маркохім".

Кіпрська Barlenco Ltd., афілійована з компаніями Metinvest B.V., Metinvest International SA і ТОВ "Метінвест холдинг", яким сумарно належить домінантний контрольний пакет в 96,77401 % акцій ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" (Маріуполь, Донецька обл.), оголосила про намір скористатися правом на примусовий викуп акцій у міноритаріїв.

Заготовки для подальшого перероблення

квадратна гарячекатана для подальшого перероблення;

прямокутна безперервнолита (сляби).

Прокат листовий

сертифікований класифікаційними товариствами;

виготовлений за зарубіжними стандартами;

для електрозварних труб;

для суднобудування;

для котлів і посудин, що працюють під тиском;

підвищеної міцності;

з конструкційної якісної сталі;

звичайної якості;

для мостобудування.

Прокат сортовий і фасонний

сталь кругла гарячовальцьована для стрижнів млинів;

рейки залізничні;

рейкові скріплення;

профілі спеціального призначення для кріплення гірничих виробок, будівництва, машинобудування;

кулі помельні.

Продукція з металургійних шлаків
продукція із доменного, мартенівського та конвертерного шлаків.

У 2021 році загальне виробництво металевого прокату склало 4,1 млн тонн за рік, сталі - 4,34 млн тонн, чавуну - 3,8 млн тонн.

Компанія мала в розпорядженні офіси в 11 країнах, представництва діють у Стамбулі (Туреччина), Бейруті (Ліван), Пекіні та Шанхаї (Китай), Мілані (Італія), Санто-Домінго (Домініканська республіка), Белграді (Сербія), Тегерані (Іран), Вільнюсі (Литва), Хартумі (Судан), Ашгабаті ( Туркменістан), Сінгапурі. Штаб-квартира компанії знаходиться в Донецьку.

аглодоменний комплекс (аглофабрика, доменний цех з 5 печами)

конвертерний цех

товстолистовий цех (зі станом 3600)

рейкобалочний цех

великосортний цех

кулепрокатні цехи

допоможні служби

Чисельність персоналу - 10659 осіб.

Станом на 22 лютого 2011 року Азовсталь входив до десяти об'єктів, які є найбільшими забруднювачами навколишнього природного середовища в Україні.

У 2018 р. МК "Азовсталь" інвестував 0,5 млрд грн у модернізацію систем екологічного захисту і охолодження доменної печі № 4.

У червні 2019 р Азовсталь зупинила доменну піч № 6 для проведення капітального ремонту. Піч буде обладнана установкою вдування ПВП і установкою гранулювання шлаку. В результаті проєкту буде підвищена енергоефективність печі, а викиди пилу будуть знижені на 55 %.

# data[].attributes.attachment_link.title
Азовсталь - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
ПрАТ "Металургійний комбінат „Азовста́ль"" - зруйнований металургійний комбінат у Маріуполі. Український монополіст з випуску деяких видів металопрокату, підприємство з повним металургійним циклом. За рівнем валового доходу посідав третє місце серед металургійних підприємств України. Щорічно виробляв 6 млн т чавуну, 7 млн т сталі, 4,5 млн т прокату, 1,5 млн т агломерату.

# data[].attributes.location_name
вулиця Олекси Тихого, 5, Краматорськ, Донецкая область

# data[].attributes.headline
вулиця Олекси Тихого, 5, Краматорськ, Донецкая область

# data[].attributes.subject
вулиця Олекси Тихого, 5, Краматорськ, Донецкая область

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Новокраматорський машинобудівний завод, АТ - величезний завод в Україні, розташований в місті Краматорську, Донецька область. Є найбільшим у Європі підприємством одиничного (несерійного) важкого машинобудування. Один із найзначніших світових виробників обладнання для гірничо-металургійної промисловості. Зосереджений на виготовленні неповторних машин і обладнання, одне з найбільших спеціалізованих підприємств України. Завод було відкрито 28 вересня 1934 року, а урочисте закладання майбутнього велетня машинобудування, відбулося восени 1929 року. Першими його будівельниками та фахівцями стали працівники КДМЗ (сучасного СКМЗ). На спорудження нового заводу були направлені найбільш відомі та шановні заводчани. Новий завод потребував тоді понад двадцять тисяч машинобудівників. Основний тягар із забезпечення кадрами НКМЗ, ліг якраз на СКМЗ: десятки робітників, котрі отримали звання майстра в школі праці при Старокраматорському заводі, було переведено на новий завод.

Чисельність працівників НКМЗ станом на 1 січня 2012 - 13 459 робітників.

Виготовляє високопотужне сучасне металургійне обладнання, підіймальні машини для шахт Донбасу, гірничодобувні, збагачувальні й інші машини та механізми. З часу заснування на підприємстві спроєктовано і виготовлено 102 вальцювальних стани, 189 міксерів для зберігання і перевезення чавуну, 45 штампувальних молотів, 20 установок для наплавлення конусів і чаш засипних апаратів доменних печей, 142 преси різного призначення, 17 машин для скочування шлаку з чавуновозних ковшів, 103 горизонтально-ковальські машини, близько 2000 крокувальних екскаваторів, понад 2000 шахтних підіймальних машин, близько 3000 рудо- і вуглемельних млинів, 18 роторних розкривних і добувних комплексів.

Машини і обладнання з маркою "НКМЗ" працюють в 49 країнах світу, зокрема у Японії, Німеччині, Франції, Італії, Канаді.

На заводі працювало понад 13,4 тисяч осіб (станом на березень 2011 року). НКМЗ багато в чому визначає технічний прогрес в машинобудуванні, металургії, енергетиці, автомобіле- і суднобудуванні, хімічній, оборонній і космічній галузях. Перелік виробів весь час оновлюється - протягом останніх років, на 80 %. Як наслідок, 2013 року завод посів 3-е місце у рейтингу підприємств високотехнологічного машинобудування України за рівнем управлінських інновацій.

До 2010 року, завод утримував найбільший у Донецькій області дитячий оздоровчий центр - за зміну, яка тривала зазвичай три тижні, там могло відпочити більше 1000 дітей.

Найбільш відомі очільники - з 1963 по 1972 роки, підприємством керував майбутній прем'єр-міністр України Віталій Масол, а з 1988 року по 2002 рік, директор, генеральний директор, голова правління, президент НКМЗ - Скудар Георгій Маркович, Герой України 1999 року за видатні трудові досягнення (президент Леонід Кучма).

Цікаві дані

Після того, як 1957 року на заводі НКМЗ, побудували два гідравлічні преси зусиллям 75 000 тонн, припинилося світове лідерство США у виробництві важких пресів (з двома 50 000 тонними машинами виготовленими 1955 року й які працюють досі на аерокосмічну промисловість). Перший виріб краматорчан, був призначений для заводу в Самарі, котрий згодом став належати російському філіалу американської Alcoa. Другий був встановлений у Верхній Салді (Російська Федерація) і використовується ВСМПО-АВІСМА, провідним світовим виробником титану та інших спеціальних сплавів. Обидва велетні мають робочий стіл 16000*3500 мм і сягають у висоту 35 метрів, 22 метри з яких знаходяться під підлогою. Поза двома наддержавами з пресового будування (Україною та США), Франція стала третьою країною, яка оснастила себе гідравлічним пресом такої потужності: цей 65 000-тонний гідравлічний прес, який також побудовано у Краматорську - на НКМЗ, був встановлений в Іссуарі 1971 року для виробництва консолей крил надзвукових пасажирських літаків Конкорд. Машина належить Interforge, має 36 метрів у вишину і виробляє складові для Airbus, Boeing, космічної та транспортної промисловості. Попри те, що в КНР, 2013 року побудовано прес потужністю 80 000 тонн, він застосовується зрідка оскільки виявився нетехнологічним, тож вироби НКМЗ і досі залишаються найпотужнішими постійно використовуваними пресами у світі.

Музей історії

Музей історії НКМЗ розташований на 3 поверсі лівого крила Палацу культури НКМЗ (єдиної пам'ятки архітектури у місті).

Його засновано у вересні 1970 року. Починається музей із приймальної зали, де розміщені макети заводської техніки, переважно тієї, яка є гордістю підприємства. Тут виставлено макет "крокувального-драглайн" екскаватора, котрі працюють у багатьох країнах Європи та Азії.

Музей має 8 зал загальною площею 800 кв. м, обійшовши які можна простежити не лише історію "Заводу-заводів" (так часто називають НКМЗ), а й побачити - як разом із підприємством розвивалося і власне, місто Краматорськ. Виставка зали №1 присвячена будівництву заводу. Тут дуже багато чорно-білих світлин, предметів побуту тодішніх часів, бюстів, вивісок - в інших залах, наявні макети найвідоміших машин, виготовлених на підприємстві у різні часи.

Перша продукція

1936, грудень - перша велика машина - закінчено виготовлення найбільшого в Європі слябінгу 1100 для Запоріжсталі.

1938, 1 травня - зданий в експлуатацію виготовлений на НКМЗ Кримський міст через Москву-річку.

1939...1940 - вироблено портальні крани для каналу Москва - Волга, тюбінги для Московського метрополітену.

1941, 10 жовтня - Офіційна зупинка заводу за наказом Державного комітету оборони.

1941, 22 жовтня - Завершено евакуацію заводу. Обладнання та співробітники підприємства перевезені в міста Орськ, Юргу Російської Федерації.

1941, жовтень...1943, вересень - Впродовж окупації завод належав Альфріду Круппу. Продукцію заводу становили круподерні та вози.

Післявоєнний розвиток

1948, листопад - Випущено перший екскаватор.

1957...1961 - Виготовлено найпотужніші у світі преси зусиллям 750 МН (75 000 тонн) для Самарського та Верхньосалдинського металургійних заводів, Російська Федерація.

1960, червень - Завод перейшов на семигодинний робочий день.

1966, 1 вересня - Підприємство перейшло на п'ятиденний робочий тиждень.

1971, 12 серпня - У місті Іссуар запущено виготовлений для Франції гідравлічний штампувальний прес зусиллям 650 МН (65 000 тонн).

1985, квітень - Вперше у світі виготовлено гідропривід з розміром робочого ходу штока гідроциліндрів - 14,8 метри для В'єтнаму.

1986 - Створено неповторний підіймально-установний агрегат для космічного корабля багаторазового використання "Буран".

Після відновлення незалежності України

1993 - Кабінет Міністрів України дозволив приватизацію орендного об'єднання НКМЗ.

1994, 12 січня - Конференція трудящих затвердила Установчий Договір закритого акціонерного товариства, 1 квітня Статут АТ зареєстровано офіційно.

1995 - Прийнято дивізійно-функціональну структуру підприємства, завод поділено на п'ять виробництв.

1999...2001 - Окремо розташований по вул. Леніна (нині Дружби) цех № 20 переведено на терени заводу та перетворено на виробничу ділянку.

2001 - Підприємство викупило 50% + 1 акцію у фізичних власників та передало контрольний пакет дочірній фірмі "Машінвест".

2006 - Дві структурні частини заводу: виробництво серійних машин (ВСМ) та виготовлення товарів народного споживання (ВТНС), перетворені на виробництво валків та енергетичного обладнання (ВВіЕО) та виготовлення металоконструкцій (ВМК).

2007 - НКМЗ викупив у міста 328 га власної території.

2010, липень - На площах термічного цеху № 2 введено в дію 3-й ковальсько-пресовий цех.

2019 - Колектив гідно зустрів 85-річний ювілей заводу: досягнуто збільшення обсягу продажів на 20,8%, випуску товарної продукції на 15,4%, реалізації товарної продукції - на 19,9%. Експорт виготовленої продукції зріс на 13,2%, а середньомісячна заробітна плата склала 16216 грн., що на 39,8% вище за рівень 2018 року.

2020 - За рік на ПрАТ "НКМЗ" вироблено 2846 тонн доменного й сталеплавильного устаткування, наприклад міксер стаціонарний для Маріупольської "Азовсталі" (Україна), конвертер i міксер для закордонних замовників; 1494 тонни металургійного й прокатного устаткування, зокрема стенд підіймально-поворотний для Дніпровського меткомбінату м. Кам'янське (Україна), роликові печі й рольганг стана для чеських замовників, пристрій головного приводу чистових клітей, кристалізатори, стенд складання-розбирання опорних вальців для стану 2500, система охолодження вальців, система змазування чистових клітей, рольганги, моталка, ножиці гідравлічні, завантажувальний пристрій, кулепрокатний стан для закордонних замовників; 16994 тонни виробів для вальцювання замовникам з України та країн ближнього й далекого закордоння; тощо.

2022, 19 липня - Верховна Рада ухвалила рішення передати майно НКМЗ у державну власність, через загрозу захоплення заводу російськими військами, котрі перебувають в 30 кілометрах від міста. Ідеться не про втручання в діяльність приватного підприємства (вибори керівництва, тощо), а про відчуження деякого "обладнання підприємства, котре може бути залучено до оборонно-промислового комплексу" (виготовлення великокаліберних снарядів, складових артилерійських озброєнь - стволів та новітніх вітчизняних комплексів артилерійського озброєння).

2022 - 21 липня в ніч (о 2.30), територію заводу було знову обстріляно ракетами російською армією.

Вартість основних та оборотних засобів заводу перевищує 2 824,17 млн грн., загальний чистий прибуток, який отримало підприємство 2007 року - 461,285 млн грн., за нарощувальним принципом за 2003-2007 рр. - 1 050,385 млн грн.

2010 рік підприємство закінчило з такими показниками:

Чистий прибуток - 460,522 млн грн.

Внутрішні інвестиції - 267 млн грн.

Усього активів - 4,117 млрд грн..

2011 рік:

Чистий прибуток - 169,984 млн грн.

Станом на лютий 2022 року, НКМЗ належить родині віцепрезидента Георгія Скударя, яка володіє 78% акцій заводу. 22% компанії розподілено серед великої кількості міноритаріїв, жодному з яких не належить понад 1%.

Адреса: НКМЗ, 84305, м. Краматорськ 5, Донецької області, Україна Телетайп: 330171 GROM UX; http://www.nkmz.com [Архівовано 3 грудня 2012 у WebCite]

# data[].attributes.attachment_link.title
Новокраматорський машинобудівний завод - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Новокраматорський машинобудівний завод, АТ - величезний завод в Україні, розташований в місті Краматорську, Донецька область. Є найбільшим у Європі підприємством одиничного (несерійного) важкого машинобудування. Один із найзначніших світових виробників обладнання для гірничо-металургійної промисловості. Зосереджений на виготовленні неповторних машин і обладнання, одне з найбільших спеціалізованих підприємств України.

# data[].attributes.location_name
Харківський тракторний завод, проспект Героев Харькова, Харьков, Харьковская область

# data[].attributes.headline
Харківський тракторний завод, проспект Героев Харькова, Харьков, Харьковская область

# data[].attributes.subject
Харківський тракторний завод, проспект Героев Харькова, Харьков, Харьковская область

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Харківський тракторний завод

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
сільгосптехніка

# data[].attributes.attachment_link.title
Харківський тракторний завод

# data[].attributes.attachment_link.description
Харківський тракторний завод випускає машини, призначені для виконання найрізноманітніших робіт у багатьох галузях промисловості, сільського та комунального господарства, будівельної сфери. Практично всі трактори і важка техніка спеціального призначення багатофункціональні і мають високі можливостями агрегатування з численними навісними знаряддями різного призначення.

# data[].attributes.location_name
ДніпроГЕС, бульвар Винтера, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.headline
ДніпроГЕС, бульвар Винтера, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.subject
ДніпроГЕС, бульвар Винтера, Запорожье, Запорожская область

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Дніпро́вська ГЕС, ДніпроГÉС - п'ятий ступінь нижчої частини каскаду гідроелектростанцій на річці Дніпро. Розташована у Дніпровському районі міста Запоріжжя. Утворює найстаріше на Дніпрі Дніпровське водосховище. У 1930-ті роки відома під назвою Дніпрельстан (скорочення від "Дніпровська електростанція").

Перші спроби проектування гідроелектростанції на дніпрових порогах зустрічається у постановах Ради Міністрів Української Держави за травень 1918 року:

Визнати, що шлюзування дніпрових порогів та використання водяної сили їх повинно бути в першу чергу яко питання найголовнішого державного значення". На обстеження, проєктування та початок шлюзування було виділено 8 млн карбованців[1].

Будівництво Дніпровської ГЕС розпочато 15 березня 1927 року, в рамках програми індустріалізації СРСР. Внаслідок підйому води після спорудження греблі було затоплено понад 50 населених пунктів.

Перший гідроагрегат ввели в експлуатацію 10 жовтня 1932 року, а вже 1939 року стали до ладу всі 9 гідроагрегатів станції загальною потужністю 560 тис. кВт. 8 турбін поставила американська компанія "Ньюпорт Ньюс" ( англ. Newport News Shipbuilding and Drydock Company (NNS), ще одна турбіна - копія американської, вироблена в Радянському Союзі. 5 генераторів поставлено американською компанією "General Electric", ще 4 аналогічні вироблено на Ленінградському заводі "Електросила".

Технічний нагляд за веденням будівництва здійснював полковник Г'ю Лінкольн Купер інженерного корпусу Сполучених Штатів. Він був головним інженером-консультантом проєкту на запрошення радянського уряду.

30 вересня 1934 року відкрита одноколійна лінія греблею ДніпроГЕС на правий берег, маршрут № 7. Напрямок руху трамвая здійснювався двосторонньо однією колією, вагон трамвая відповідно мав контролер машиніста по обидві сторони, водій переходив на зупинці (їх було тільки дві). Уздовж салону було дві лави з натурального дерева. Щогодини він відправлявся від Будинку громадських організацій (зараз це міський відділ поліції) до Механічного заводу. Працював трамвай з 06:00 ранку до 01:00 години ночі. Водіями здебільшого були чоловіки, а кондукторами - жінки. Спочатку останній нічний трамвай курсував тільки після завершення циркової програми в цирку-шапіто в парку Металургів.

17 вересня 1932 року за особливо видатну роботу на ДніпроГЕСі нагороджено орденами Трудового Червоного Прапора американські інженери-консультанти - Франк Фейфер, Вільгельм Меффі, Фрідріх Вінтер, Георг Біндер та інженери "General Electric" Чарльз Джон Томсон, Г'ю Купер.

17 липня 1933 року здійснено перший рейс з Києва до Херсона через ДніпроГЕС. Першим по цій дистанції, після ліквідації порогів, пройшов теплохід "В. Я. Чубар".

18 серпня 1941 року о 20:15 після отримання інформації про прорив німецьких військ в районі Запоріжжя греблю ДніпроГЕСу підірвано працівниками НКВС. Вибух на ДніпроГЕСі готували начальник відділу військово-інженерного управління штабу Південного фронту підполковник Олексій Петровський та представник Генерального штабу Червоної армії, начальник окремого науково-дослідного військово-інженерного інституту (Москва) воєнний інженер 1-го рангу Борис Єпов.. Вибух був підготовлений заздалегідь ще на початку серпня і постфактум схвалений Сталіним. Внаслідок вибуху 20 тонн толу (за іншими даними - амоналу) в греблі виникла пробоїна завдовжки 175,5 метрів (неушкодженими залишилися бики № 10 та № 21) та заввишки 21,2 м, через яку ринула вниз майже шестиметрова хвиля, спричинивши руйнування будинків у береговій зоні. Найбільше від раптової повені постраждали жителі низинного району міста - там були розташовані пристань, судноремонтний завод і склади. За спогадами очевидців, наслідки потопу тут були схожі на весняний паводок що підтопив вулиці, прилеглі до берегу Дніпра.

Дніпровська (Запорізька) ГЕС після підриву радянськими підривниками у 1941 році[12]

Про майбутній вибух чекістське командування підривників, що виконували спецзавдання, не повідомило ані місцеве населення, ані військове керівництво, тож виконавців вибуху радянська контррозвідка заарештувала, як ворожих диверсантів, проте після втручання керівництва випустила. Вибух призвів до руйнації машинного залу і припинення енергопостачання, внаслідок чого була паралізована діяльність промислових підприємств Запоріжжя.

Жертви серед червоноармійців та цивільного населення часто оцінюються цифрами від 20 тисяч до 80 -120 тисяч осіб, що однак не підтверджується жодними свідченнями та розслідуваннями. Навпаки, у документах 274-ї стрілецької дивізії згадується що після підриву підрозділи дивізії продовжували утримувати острів Хортиця (знаходиться за 1,5 кілометри від греблі нижче за течією), а в донесеннях 2-го кавалерійського корпусу 18-ї та 9-ї армій відзначається що вони "в цілому успішно переправилися на лівий берег Дніпра". Втрати німецької армії не відомі, але з огляду на те, що гребля була зруйнована при наближенні гітлерівців - можливо їх не було взагалі.

Деякі дослідники ставлять під сумнів число людських втрат, як не підтверджене документально, та вважають, що підрив греблі був хоч і вимушеним, але обґрунтованим кроком, оскільки боєздатність затоплених військ була низькою і вони потенційно не були здатними зупинити німецький наступ.

Після захоплення Запоріжжя вермахтом (через 46 діб після вибуху) німецькі будівельні частини відновили зруйновану частину греблі, а влітку 1942 року замість обладнання, виведеного з ладу, запрацювало нове - німецького виробництва.

Внаслідок руйнації греблі та технічних споруд гідроелектростанції енергопостачання Донбасу було суттєво порушено. Відповідальність за відновлення дільниці зруйнованої греблі завдовжки 175 м була покладена на організацію "Todt" за участю будівельного об'єднання концерна "Siemens" компанії "Philipp Holzmann AG".

Після завершення ремонтно-відновлювальних робіт 31 грудня 1942 року, вже у січні 1943 року було почато виробництво електроенергії при виробничій потужності до 42 МВт. Протяжність цієї монументальної споруди з усією греблею склала 3 км.

Після змін становища на фронті, ще задовго до початку свого відступу, німці почали готувати ДніпроГЕС до руйнування. У березні вони завезли перші 12 вагонів вибухівки та приступили до мінування греблі. Усього для руйнування ДніпроГЕСу гітлерівці підвезли понад 200 тонн вибухових речовин і десятки авіабомб. При цьому бомби укладалися безпосередньо в турбіни по п'ять штук в кожну. У військових мемуарах пишеться, що німці планували висадити в повітря всю греблю цілком, але була зруйнована лише частина.

У 1944 році розпочалося відновлення гідроелектростанції, і в березні 1947 року перший агрегат Дніпровської ГЕС було введено в експлуатацію. 31 серпня 1949 року - шостий агрегат. У 1950 р. став до ладу останній дев'ятий гідроагрегат відродженої електростанції.

22 квітня 1972 року розпочато будівництво другої черги Дніпровської ГЕС. 1974 року введено в експлуатацію перший гідроагрегат, а 1981 року - станція вийшла на повну потужність.

Перший етап

За роки експлуатації обладнання встановлене на Дніпровській ГЕС застаріло морально та фізично, в зв'язку з чим прийнято рішення про проведення першого етапу реконструкції в 1996 році. 1-й етап реконструкції проводився за рахунок кредитних коштів Світового Банку Реконструкції та Розвитку, гранту Швейцарського уряду та власних коштів.

В обсяг першого етапу реконструкції входили:

заміна гідротурбінного обладнання ГЕС-1 на шести агрегатах;

модернізація шести гідрогенераторів;

заміна застарілого обладнання відкритих розподільчих установок 150, 330 кВ на нове імпортне обладнання - вимикачі, роз'єднувачі, трансформатори струму, трансформатори напруги, обмежувачі перенапруги, підвісна ізоляція;

заміна застарілих систем збудження, управління та контролю новим закордонним обладнанням на дев'яти агрегатах.

Перший етап реконструкції дозволив збільшити наявну потужність Дніпровської ГЕС-1 на 42 МВт, збільшити ККД агрегатів на 3 % за рахунок чого забезпечив додатковий виробіток 100 млн кВт/годин електроенергії щорічно, підвищив керованість та надійність роботи обладнання ГЕС.

Другий етап

У 2007 році розпочато другий етап реконструкції, до якого входить заміна 97 одиниць електрообладнання (силові трансформатори, роз'єднувачі, елегазові вимикачі, трансформатори струму та інші).

Впроваджено нову систему управління "Овація".

Введена у промислову експлуатацію автоматизована система комерційного обліку електроенергії.

Замінено 43 одиниці гідромеханічного обладнання (затвори, сміттєзатримуючі решітки).

Проведена заміна п'яти гідротурбін ДГЕС-2 з переходом на робочі колеса поворотно-лопатевого типу, збільшенням потужності до 120 МВт і модернізація генераторів.

Введено в дослідну експлуатацію автоматизована система контролю безпеки ГТС.

Ведуться роботи по відновленню гідроізоляції гідротехнічних споруд ДГЕС.

В ході проведення тендеру по заміні 3-х агрегатів ГЕС-1 перемогла австрійська фірма "Andritz Hydro".

Роботи по реконструкції трьох агрегатів Дніпровської ГЕС-1 розпочаті у 2018 році.

Впродовж 2019 року на Дніпровській ГЕС тривала реконструкція гідроагрегатів № 2 та № 3, а на Дніпровській ГЕС-2 - реконструкція гідроагрегату № 16.

Роботи з технічного переоснащення ДніпроГЕС-1 проводить австрійсько-німецька компанія "ANDRITZ HYDRO", яка є одним з провідних світових постачальників електромеханічного обладнання для електростанцій. Станом на кінець року проведено обстеження проточних частин, виконано лікування бетону гідроагрегатів № 2, 3. Також триває відновлення облицювання водоводу, спіральної камери та відсмоктувальної труби гідроагрегату № 3. На монтажному майданчику завершується збирання корпусу статора гідрогенератора для гідроагрегату № 3. Реконструкція гідроагрегатів, яка має завершитись у 2020-2021 рр., дозволить збільшити встановлену потужність станції на 17 МВт.

Реконструкцію гідроагрегату № 16 на ДніпроГЕС-2 виконують вітчизняні заводи-виробники гідроенергетичного обладнання. На об'єкті завершено збирання статора в шахті гідроагрегату, а також завершується збирання ротора гідрогенератора та робочого колеса гідротурбіни. Роботи з реконструкції на ДніпроГЕС-2 фінішуватимуть наступного року. Як наслідок, встановлена потужність станції зросте на 7,5 МВт.

На ДніпроГЕС-2 виконано лікування бетону водоводів гідроагрегатів № 16, 17 та ін'єктування шпонок водоводів гідроагрегатів № 11, 14, що підвищить надійність експлуатації їх проточної частини.

Також упродовж поточного року виконано нетипові ремонти гідроагрегатів № 7 (часткова заміна обмотки статора) та № 18 (відновлення вертикальності лінії валу), які підвищили працездатність та надійність цих машин. Окрім того, на водозливній греблі замінено один основний затвор (у шостому прольоті) та виконано реконструкцію його закладних частин.

Реалізація проєкту II етапу реконструкції дозволило збільшити потужність станції на 85,2 МВт, при цьому сумарна потужність ДніпроГЕС складе 1610,6 МВт.

Влітку 2020 року на дорозі ДніпроГЕСУ була знайдена тріщина завдовжки близько 600 метрів. На ДніпроГЕС було введено обмеження для транспорту у вагу не більше, ніж в 3 тонни і швидкість не більше 40 км/год.

18 листопада 2021 року, під час наради в "Укргідроенерго", затверджена концепція реконструкції греблі Дніпровської ГЕС, в результаті якої планується роз'єднати зустрічні потоки транспорту, а також побудувати другий ярус шляхопроводу.

Щогодини в середньому в обидва боки греблею проїжджає 3600 автомобілів. У 1970-х роках, коли проїжджу частину було розширено до чотирьох смуг, пропускну здатність розраховували виходячи з потоку 750 автомобілів на годину. Зважаючи на величезний транспортний потік, греблю заплановано реконструювати з побудовою другого ярусу.

До травня 2022 року заплановано завершити проєкт реконструкції греблі Дніпровської ГЕС, після цього проведуть процедуру закупівлі та розпочнуться виконання робіт з реконструкції.

У 2023 році греблю Дніпровської ГЕС планується закрити для руху автотранспорту на капітальну реконструкцію.

У 2022 році у Запоріжжі планують розпочати масштабну реконструкцію Греблі Дніпрогес. В рамках проєкту, гребля буде двоярусною з кількома смугами на кожному.

Російсько-українська війна

Вранці 31 жовтня 2022 року російські загарбники завдали масованого ракетного удару по об'єктах критичної інфраструктури в Україні. Зокрема, було зафіксовано влучення ракети у електричну підстанцію Дніпровської ГЕС.

Будівникам Дніпровської ГЕС присвячені роман "Гарячі почуття" (1947) та драма "Дніпрові зорі" (1953) Якова Баша, роман "Нові береги" та збірка "Дніпрові саги. Новели Дніпрельстану" (1931) Гордія Коцюби. Також оборона ДніпроГЕС 1941 року згадується у романі "Людина і зброя" Олеся Гончара.

Підкорення Дніпра - будівництву Дніпровської ГЕС присвячені:

вірш Самуїла Яковича Маршака "Війна з Дніпром";

роман Федора Гладкова "Енергія";

Юрезанський В. Т. Підкорення річки. (Історія Дніпробуду). М .: Радянський письменник, 1946, 356 с. - 20 тис. екз. (Худож.-док. Роман).

Юрезанскій В. Т. Вогні на Дніпрі. Мал. П. Осовського М .: Детгиз, 1955, 447 с., - 30 тис. екз.

У 1927 року знятий маловідомий документальний фільм "Одинадцятий" всесвітньо відомим режисером та сценаристом Дзигом Вертовим (Давид Кауфман). Тривалий час про фільм було відомо лише вузькому колу людей, а в електронному вигляді він з'явився нещодавно. У фільмі є можливість побачити документальні кадри будівництва Дніпровської ГЕС.

Дніпровська ГЕС до 28 липня 2016 року

У квітні 2016 року напис "ДнепроГЭС имени В. И. Ленина", розташований на дамбі ДніпроГЕСу демонтовано в рамках декомунізації.

Дніпровська ГЕС з 29 липня 2016 року (після декомунізації)

29 липня 2016 року ДніпроГЕС остаточно декомунізували.

30 вересня 2016 року у Запоріжжі активісти планували розфарбувати в'їзд на ДніпроГЕС, його хочуть зробити максимально патріотичним. Варіанти того, як розфарбувати до Дня міста (14 жовтня 2016 року) перший бик ДніпроГЕС, виклали в соцмережі. Ініціатором проєкту став активіст-художник Денис Антюхов, який запропонував кілька варіантів перетворення ДніпроГЕСу. Варіанти оцінили по різному. Критикували герб Запоріжжя, який нібито так не можна зображувати або дивувалися навіщо ДніпроГЕС на ДніпроГЕСі. Однак, після критики в соціальних мережах, проєкт вирішили відкласти.

Відвідати Дніпровську ГЕС, або будь-яку іншу станцію у містах, де розташовані філії компанії Укргідроенерго, можна попередньо домовившись з керівництвом про дату, час та програму відвідин. Всі екскурсії для організованих груп школярів та студентів - безкоштовні!

Директор: Віктор Кучер

Адреса: 69096, Україна, Запорізька область, м. Запоріжжя, бульвар Вінтера, 1

Сайт: https://uhe.gov.ua/filiyi/dniprovska_hes [Архівовано 8 червня 2020 у Wayback Machine.]

1. Водний фонд України: Штучні водойми - водосховища і ставки: Довідник [Архівовано 11 грудня 2020 у Wayback Machine.] / За ред. В. К. Хільчевського, В. В. Гребеня - К.: Інтерпрес, 2014. - 164 с.

2. Першоджерело: Центральный архив Министерства обороны Российской Федерации. - Ф.228. - Оп.754. - Спр.60. - Арк.95 // див.: Андрій Ілларіонов: 75-я годовщина подрыва ДнепроГЭС [Архівовано 21 серпня 2016 у Wayback Machine.]. - "Ехо Москви", 20.08.2016

3. До 100 тисяч осіб загинули від підриву "ДніпроГЕСу" за наказом Сталіна. radiosvoboda.org. Архів оригіналу за 24 вересня 2015.

4. Ф. Пігідо-Правобережний. "Велика Вітчизняна війна". Спогади та роздуми очевидця - К. Смолоскип3, 2002

5. Румме А. В. Скажите людям правду // Социологические исследования - 1990 - № 9

6. Линников В. А. Подрыв ДнепроГЭСа в 41-м. О мифах и правде трагедии // Музейный вестник. - 2012. - № 12. - С. 226-231.

7. Гребля перед вибухом, судно та повозка на Дніпрі - яким ДніпроГЕС бачив німецький фотограф (фото). 061.ua. 19 лютого 2019.

8. Руссиянов И. Н. "Запорожцы" пишут... // В боях рождённая... / Литературная запись Е. А. Глущенко. - М. : Воениздат, 1982. - 252 с. - (Военные мемуары). - 100 000 екз. - ISBN 5-09-002630-0.

9. Константинова, Валерія (29.11.21). РЕКОНСТРУКЦІЯ ДНІПРОГЕСУ В ЗАПОРІЖЖІ: ЩО ПЛАНУЮТЬ ЗРОБИТИ.

10. У Запоріжжі розпочнеться масштабна реконструкція Дніпрогесу - zaporizhzhia.one (укр.). 8 лютого 2022. Архів оригіналу за 13 лютого 2022.

11. У мережі з'явився маловідомий фільм про будівництво запорізького Дніпровської ГЕС. uanews.zp.ua.

12. У Запоріжжі почали "декомунізувати" ДніпроГЕС : [арх. 22 квітня 2016] // Радіо Свобода. - 2016. - 19 квітня.

13. Від напису Ленін залишилися лише літери "НИНА". Гребля на деякий час називається "Днепрогес...НИНА : [арх. 26 березня 2019] // Запорожский Клуб новостей. - 2016. - 22 апреля.

14. В Запоріжжі остаточно декомунізували ДніпроГЕС (відео) : [арх. 16 серпня 2016] // zabor.zp.ua. - 2016. - 29 липня.

15. В Запорожье появится мурал на ДнепроГЭСе [Архівовано 3 жовтня 2016 у Wayback Machine.] // zabor.zp.ua, 2016-09-30

16. В Запорожье, после повальной критики, активисты решили не разрисовывать ДнепроГЭС [Архівовано 3 жовтня 2016 у Wayback Machine.] // zabor.zp.ua, 2016-10-01

Відео:

# data[].attributes.attachment_link.title
Дніпровська ГЕС - Вікіпедія

# data[].attributes.attachment_link.description
Дніпро́вська ГЕС, ДніпроГÉС - п'ятий ступінь нижчої частини каскаду гідроелектростанцій на річці Дніпро. Розташована у Дніпровському районі міста Запоріжжя. Утворює найстаріше на Дніпрі Дніпровське водосховище. У 1930-ті роки відома під назвою Дніпрельстан (скорочення від "Дніпровська електростанція").