# data[].attributes.attachment_link.title
The Black Bloc: Inside America’s Hard Left

# data[].attributes.attachment_link.title
USA: Anarchists and police clash during May Day protest in Seattle, 9 arrested

# data[].attributes.headline
традиција...

# data[].attributes.subject
традиција...

# data[].attributes.attachment_link.title
France's Anarchists Clash With the Police on May Day

# data[].attributes.body
6 filmova i serija

# data[].attributes.headline
Утопија, Охајо

# data[].attributes.subject
Утопија, Охајо

# data[].attributes.body
...заједница на крајњем југу места Франклин, округ Клермонт, државе Охајо, (САД), дуж обала реке Охајо. Утопија је називана „градом духова“ иако још увек постоје људи који тамо живе. Шарл Фуријеови списи инспирисали су његове читаоце да створе своје утопијско друштво.

# data[].attributes.headline
задруге Лонго Маи(Longo Maï)

# data[].attributes.subject
задруге Лонго Маи(Longo Maï)

# data[].attributes.body
Задруге Лонго Маи су мрежа пољопривредних задруга са антикапиталистичким идеолошким фокусом. Мрежа је основана 1973. године у Лимансу у Француској, а мрежа се проширила у Европи и на Централну Америку. Група студената из Аустрије и Швајцарске који су имали анархистичке идеологије сарађивали су како би прикупили средства која ће им омогућити да купе земљу на којој ће моћи да заједнички фарме. 1973. године купили су 270 хектара земље на Лимансу.

# data[].attributes.body
...анархистичка, егалитарна(заснована на једнакости људи), намерна(не спонтана) заједница заснована на фарми

# data[].attributes.headline
На крају Другог свет

# data[].attributes.body
На крају Другог светског рата анархистички покрет је био озбиљно ослабљен. Међутим, шездесетих година прошлог века дешава се оживљавање анархизма, вероватно изазваног уоченим неуспехом марксизма-лењинизма и тензија изграђених у хладном рату. Током овог времена анархизам је био присутан у другим покретима критичним и према капитализму и према држави, као што су антинуклеарни, еколошки и мировни покрети, контракултура шездесетих и Нова левица. Такође се видео прелазак са своје претходне револуционарне природе на провокативни антикапиталистички реформизам. Анархизам се повезао са панк субкултуром, што илуструју бендови попут ,,Crass“ и ,,Sex Pistols“. Утврђене феминистичке тенденције анарха-феминизма вратиле су се снажно током другог таласа феминизма. Отприлике на прелазу у 21. век, анархизам је растао у популарности и утицају унутар антикапиталистичких, антиратних и антиглобалистичких покрета. Током протеста, ,,аd hoc“ анонимни кадрови без лидера познати као црни блокови бавили су се нередима, уништавањем имовине и насилним обрачунима са полицијом.

# data[].attributes.headline
У шпанском грађанско

# data[].attributes.body
У шпанском грађанском рату 1936. године, анархисти и синдикалисти повезали су се са разним струјама левичара. Дуга традиција шпанског анархизма довела је до тога да су анархисти играли кључну улогу у рату. Као одговор на побуну војске, покрет сељака и радника инспирисан анархистима су, уз подршку наоруже милиције, преузели контролу над Барселоном и великим областима руралне Шпаније, где су колективизирали земљу. Совјетски Савез пружио је одређену ограничену помоћ на почетку рата, али резултат тога била је жестока борба комуниста и анархиста на низу догађаја названих Мајски дани док је Јосиф Стаљин покушавао да преузме контролу над републиканцима.

# data[].attributes.headline
Упркос забринутости,

# data[].attributes.body
Упркос забринутости, анархисти су са одушевљењем учествовали у Руској револуцији супротстављајући се белом покрету. Међутим, наишли су на отпор након што је стабилизована бољшевичка влада. Неколико анархиста из Петрограда и Москве побегло је у Украјину. Са сламањем анархиста у Русији, појавиле су се две нове струје- платформизам и синтетички анархизам. Први су настојали да створе кохерентну групу која ће залагати за револуцију, док су други били против свега што би личило на политичку странку. Видећи победе бољшевика у Октобарској револуцији и руском грађанском рату, многи радници и активисти окренули су се комунистичким партијама које су расле на штету анархизма и других социјалистичких покрета.

# data[].attributes.headline
Михаил Бакуњин, који

# data[].attributes.body
Михаил Бакуњин, који се противио марксистичком циљу диктатуре пролетаријата и удружио се са федералистима у Првој интернационали пре његовог протеривања од стране марксиста. Михаил Бакуњин је основао колективистички анархизам и ушао у Међународно удружење радника, класни раднички синдикат касније познат као Прва интернационала који је основан 1864. године да уједини различите револуционарне струје. Интернационала је постала значајна политичка снага, с тим што је Карл Маркс био водећа фигура и члан свог Генералног савета. Бакуњинова фракција (Јура федерација) и Прудонови следбеници (узајамци) супротставили су се државном социјализму, заговарајући политички апстиненционизам и мале поседе. После огорчених спорова, марксисти су на Хашком конгресу 1872. бакуњинисте избацили из Интернационале. Бакуњин је чувено предвидео да ће, ако револуционари стекну власт по Марксовим условима, завршити са новим тиранима. Под утицајем Петра Кропоткина, руског филозофа и научника, анархо-комунизам се преклопио са колективизмом. Анархо-комунисти, који су инспирацију пронашли из Паришке комуне 1871. године, залагали су се за слободну федерацију и за расподелу добара према нечијим потребама.

# data[].attributes.headline
противник...

# data[].attributes.subject
противник...

# data[].attributes.body
Карл Маркс

# data[].attributes.headline
Прве анархистичке ст

# data[].attributes.body
Прве анархистичке струје развијале су се током 18. века.  Вилијам Годвин заговарао је филозофски анархизам у Енглеској, морално делегитимизујући државу. Размишљање Макса Штирнера отворило је пут индивидуализму, а теорија узајамности Пјера Прудона пронашла је плодно тло у Француској. Крајем 1870-их, разне анархистичке школе мишљења постале су добро дефинисане, а талас тада невиђене глобализације догодио се од 1880. до 1914. Ова ера класичног анархизма трајала је до краја шпанског грађанског рата и сматра се златним добом анархизма.

# data[].attributes.headline
Анархичне ставове ар

# data[].attributes.body
Анархичне ставове артикулирали су и трагичари и филозофи у Грчкој. Есхил и Софокле су користили мит о Антигони да илуструју сукоб између правила која је поставила држава и личне аутономије. Сократ је непрестано испитивао атинске власти и инсистирао на праву на личну слободу савести. Циничари су одбацили људски закон (nomos) и повезане власти док су покушавали да живе у складу са природом (physis). Стоици су подржавали друштво засновано на незваничним и пријатељским односима међу грађанима без присуства државе.

# data[].attributes.headline
Током праисторије чо

# data[].attributes.body
Током праисторије човечанства, успостављена власт није постојала. Најзначајније претече анархизма у древном свету биле су у Кини и Грчкој. У Кини је филозофски анархизам (тј. расправу о легитимитету државе) оцртао таоистички филозоф Чуанг Це. Уз стоицизам, говорило се да је и таоизам имао „значајна очекивања“ од анархизма.

# data[].attributes.headline
Уметност је могла пр

# data[].attributes.body
Уметност је могла приказати критику постојећег друштва и хијерархије, послужити као префигуративно средство за одражавање анархистичког идеалног друштва, па чак и претворити се у средство директне акције, попут протеста. Како се обраћа и осећањима и разуму, уметност би могла привући читавог човека и имати снажан ефекат. Неоимпресионистички покрет из 19. века имао је еколошку естетику и пружио је пример анархистичке перцепције пута ка социјализму. У књизи анархистичке сликарке Камиле Писаро, мешање естетске и социјалне хармоније претеча је идеалне анархистичке аграрне заједнице

# data[].attributes.headline
Пол Сињак који је на

# data[].attributes.body
Пол Сињак који је насликао портерт своје жене

# data[].attributes.headline
Веза између анархизм

# data[].attributes.body
Веза између анархизма и уметности била је прилично дубока, посебно међу уметничким струјама које су се развијале током те ере, попут футуриста и надреалиста. У литератури је анархизам углавном био повезан са новоапокалиптицима и покретом новоромантизма. У музици је анархизам повезан са музичким сценама попут панка. Анархисти попут Лава Толстоја и Херберта Рида тврдили су да је граница између уметника и неуметника, оно што раздваја уметност од свакодневног чина, конструкција произведена отуђењем изазваним капитализмом и спречава људе да живе радостан живот.

# data[].attributes.headline
Камила Писаро

# data[].attributes.subject
Камила Писаро

# data[].attributes.body
,,Мала спремачица са села"

# data[].attributes.headline
,,Желим мушкарца у свом животу, а не у својој кући" 

# data[].attributes.subject
,,Желим мушкарца у свом животу, а не у својој кући" 

# data[].attributes.body
Луиза Санчез Саоринил

# data[].attributes.headline
,,брак је искључиво економски споразум и жена плаћа за то са својим именом, приватношћу, самопоштовањем, а на крају и властитим животом."

# data[].attributes.subject
,,брак је искључиво економски споразум и жена плаћа за то са својим именом, приватношћу, самопоштовањем, а на крају и властитим животом."

# data[].attributes.body
Ема Голдман

# data[].attributes.headline
Хришћански анархиста...

# data[].attributes.subject
Хришћански анархиста...

# data[].attributes.body
Лав Толстој

# data[].attributes.headline
,,где има ауторитета, нема слободе“

# data[].attributes.subject
,,где има ауторитета, нема слободе“

# data[].attributes.body
Петар Кропоткин

# data[].attributes.headline
,,власт квари најбоље“

# data[].attributes.subject
,,власт квари најбоље“

# data[].attributes.body
Михаил Бакуњин

# data[].attributes.headline
Анархизам-без придева

# data[].attributes.subject
Анархизам-без придева

# data[].attributes.body
По речима историчара Џорџа Ричарда Есенвејна, то је појам који се односи на један неодређен облик анархизма, односно доктрину без иједне квалифицирајуће етикете као што је комунистички, колективистички, мутуалистички или индивидуалистичка. По другој дефиницији то је једноставно понашање које се своди на међусобну толеранцију различитих анархистичких школа. Заступник ове идеје- Ерико Малатеста

# data[].attributes.headline
Квир анархизам

# data[].attributes.subject
Квир анархизам

# data[].attributes.body
Квир анархизам је анархистичка школа мишљења која заговара анархизам и социјалну револуцију као средство квир ослобађања и укидања хомофобије, лезбофобије, трансмизогиније, бифобије, трансфобије, хетеронормативности, патријархата и родне бинарности.

# data[].attributes.headline
Зелени анархизам

# data[].attributes.subject
Зелени анархизам

# data[].attributes.body
Зелени анархизам је школа анархизма која нагласак ставља на питања животне средине. Анархо-примитивизам је облик зеленог анархизам који верује да цивилизација и технологија неизбежно доводе до неједнакости, да су неспојиве с анархизмом те да морају бити укинути.
Они се, зависно од тога да ли верују да технологија може бити зелена- називају техно-позитивним и техно-негативним зеленим анархистинма.

# data[].attributes.headline
Анархофеминизам

# data[].attributes.subject
Анархофеминизам

# data[].attributes.body
Анархофеминизам се дефинише као синтеза радикалног феминизма и анархизма која патријархат (мушку доминације над женама) види као темељно испољавање ненамеране кхијерархије којој су анархисти супростављени.

# data[].attributes.headline
Анархокапитализам

# data[].attributes.subject
Анархокапитализам

# data[].attributes.body
Анархокапитализам ( или „анархизам слободног тржишта“) се „темељи на веровању у слободу распологања приватним власништвом, неприхваћању било којег облика државне власти или интервенције, те држања компетитивног слободног тржишта као главног механизма за социјалне интеракције“. С обзиром на анти- капиталистичку природу већине анархистичких идеја, статус анархокапитализма унутар анархизма је предмет спора, поготово у случају анархокомуниста. Без обзира да ли као темељ користи природно право или утилитаристичке формулације, анархо-капитализам има теорију легитимитета која подржава приватно власништво све док је оно производ рада, размене или дара.

# data[].attributes.headline
Анархо-синдикализам

# data[].attributes.subject
Анархо-синдикализам

# data[].attributes.body
Синдикализам види радикалне синдикате као потенцијалну снагу револуционарне друштвене промене, односно замене капитализма и државе с новим друштвом, демократски самоуправљаним од стране радника. Анархосиндикалисти траже да се укине систем надница и приватно власништво над средствима за производњу, с обзиром да верују да је оно узрок подела на класе. Важна начела синдикализма укључују радничку солидарност, директну акцију (као што су генерални штрајк и рекуперације радног места), односно радничко самоуправљање.

# data[].attributes.headline
Анархистички комунизам

# data[].attributes.subject
Анархистички комунизам

# data[].attributes.body
Анархистички комунисти се залажу да се друштво организује у неколико самоуправних комуна с колективним власништвом над средствима за производњу и директном демокрацијом као политичким обликом организације, а што би кроз федерацију с другим комунама требало да буде најслободнији облик друштвене организација. Неки анархистички комунисти се, с друге стране, супротстављају већинском одлучивању у директној демократији, сматрајући како оно спутава појединачне слободе, те се уместо тога залажу за консензуалну демократију. У анархистичком комунизму појединци не би примали накнаду за непосредан рад, али би уместо тога имали бесплатни приступ ресурсима и производном вишку комуне. Статус анархистичког комунизма у оквиру анархизма је предмет спора, јер га, на пример, већина индивидуалистичких анархиста сматра неспојивим с идеалом слободе.

# data[].attributes.headline
Колективистички анархизам

# data[].attributes.subject
Колективистички анархизам

# data[].attributes.body
Колективистички анархизам је револуционарни облик анархизма који се често повезује са Михаилом Бакуњином и са Јоханом Мостом. За разлику од мутуалиста, колективистички анархисти се супростављају свим облицима приватног власништва над средствима за производњу, те сматрају да власништво мора бити колективизирано. Радници би требали да се побуне и присилно колективизују средства за производњу. Требали би да буду плаћени према времену рада, уместо да им се роба дистрибуира „према потреби“ као у анархо-комунизму. Иако су се колективистички анархисти залагали за накнаду за рад, неки су дозвољавали могућности пост-револуционарне транзиције на комунистички систем расподеле према потребама. Колективистички анархизам се развио истовремено с марксизмом, али је одбацивао марксистичку диктатуру пролетаријата, упркос томе што је с марксизмом делио циљ стварања колективистичког друштва без државе.

# data[].attributes.headline
Социјални анархизам

# data[].attributes.subject
Социјални анархизам

# data[].attributes.body
Социјални анархизам обухвата једну од две широке категорије анархизма, односно анархизам супротстављен индивидуалистичком анархизму. Израз социјални анархизам се често користи како би се идентификовали комунитаријански облици анархизма који наглашавају кооперацију и међусобну помоћ.

# data[].attributes.headline
Индивидуалистички анархизам

# data[].attributes.subject
Индивидуалистички анархизам

# data[].attributes.body
Индивидуалистички анархизам обухвата неколико традиција које каже да "појединачна савест и испуњавање властитог интереса не сме бити спутана било каквим колективним телом и јавном влашћу." Индивидуалистички анархизам подржава постојање приватног власништва, за разлику од социјалног /социјалистичког/ колективистичког правца који заговара заједничко власништво. Један од најстаријих и најпознатијих заговорника индивидуалистичког анархизнма је Макс Штирнер, који је написао ,,Појединац и његово власништво“ (1844.), темељни текст филозофије индивидуалистичког анархизма.

# data[].attributes.body
Мутуалистички анархизам се бави узајамношћу, слободним удруживањем, добровољним уговорима, федерацијама те кредитним и валутним реформама. У мутуалистичком систему ће сваки радник примити „правичну и исправну плату за свој рад; услуге еквивалентне цени рада се могу добијати за цену рада еквивалентну услузи, без профита или попуста. Мутуализам је касније окарактерисан као идеолошки између индивидуалистичког и колективистичког облика анархизма. Прудон је први као свој циљ одредио „трећи облик друштва, синтезу комунизма и имовине.“

# data[].attributes.headline
Немачки филозоф Иман

# data[].attributes.body
Немачки филозоф Имануел Кант анархију је у својој антропологији третирао са прагматичног становишта као да се састоји од „Закона и слободе без силе“. За Канта анархија не представља истинску, грађанску државу, јер је закон само „празна препорука“ ако сила није укључена да би овај закон био. Да би постојала таква држава, мора се укључити сила док се одржавају закон и слобода, држава коју Кант назива републиком.

# data[].attributes.headline
Имануел Кант

# data[].attributes.subject
Имануел Кант

# data[].attributes.headline
Постоје многе врсте 

# data[].attributes.body
Постоје многе врсте и традиције анархизма. Анархистичке школе мишљења могу се фундаментално разликовати, подржавајући било шта, од крајњег индивидуализма до потпуног колективизма. Сојеви анархизма подељени су у категорије индивидуалистичког и социјалног анархизма или сличне дуалне класификације. Анархизам се често сматра радикалним левичарским или крајње левичарским покретом, а већи део анархистичке економије и анархистичког закона одражава антиауторитарна, антистатистичка и либертаријанска тумачења левих крила и социјалистичка политика попут комунизма, узајамности и синдикализма, између осталих слободарских социјалистичких и социјалистичких економија као што су колективистички анархизам, анархизам са слободног тржишта, зелени анархизам и партиципативна економија. Унутар анархизма, неки појединачни анархисти су комунисти, док су неки анархо-комунисти егоисти или индивидуалисти. Тамо где индивидуалистички облици анархизма истичу личну аутономију и рационалну природу људи, социјални анархизам види „индивидуалну слободу као концептуално повезану са социјалном једнакошћу и истичу заједницу и узајамну помоћ“. У часопису Европски социјализам: историја идеја и покрета, Царл Ландауер резимирао је разлику између комунистичких и индивидуалистичких анархиста изјавивши да „комунистички анархисти такође не признају никакво право друштву да присиљава појединца. Они се разликују од анархистичких индивидуалиста у свом уверењу да ће мушкарци, ослобођени принуде, ући у добровољна удружења комунистичког типа, док друго крило верује да ће слободна особа преферирати висок степен изолације“.

# data[].attributes.headline
Као политичка филозо

# data[].attributes.body
Као политичка филозофија, анархизам заговара самоуправна друштва заснована на добровољним институцијама. Они се често описују као друштва без држављанстава, иако их је неколико аутора прецизније дефинисало као институције засноване на нехијерархијским слободним удружењима. Анархизам ословљава државу непожељном, непотребном или штетном. Иако је супротстављање држави централно, оно је неопходано, али не и довољан услов и отуда зашто, упркос њиховим именима, анархо-капитализам и национал-анархизам или нису признати као анархистичке школе мишљења и као део анархистичког покрета, или их анархисти и научници сматрају преварама и оксиморонима. Анархизам подразумева супротстављање ауторитета или хијерархијске организације у вођењу свих људских односа, али не ограничавајући се на државни систем.

# data[].attributes.headline
Етимологија 

# data[].attributes.subject
Етимологија 

# data[].attributes.body
Анархија потиче из средњовековне латинске речи anarchia и из грчког archos („без владара“), са an-+ archos („владар“) што дословно значи „без владара“. Круг-А анархистички симбол је монограм који се састоји од великог слова А окруженог великим словом О. Слово А је изведено из првог слова анархије или анархизма у већини европских језика и исто је у латиничном и ћириличном писму. О се залаже за ред (order)-„друштво тражи ред у анархији“

# data[].attributes.headline
Анархија је стање др

# data[].attributes.body
Анархија је стање друштва које се слободно конституише без власти или управљачког тела. Може се односити и на друштво или на групу људи који у потпуности одбацују постављену хијерархију. Анархија се први пут користи 1539, што значи „одсуство владе“. Пјер Жозеф Прудон усвојио је анархију у својој књизи  ,,Шта је власништво?“  из 1840. године, позивајући се на анархизам, нову политичку филозофију и друштвени покрет који заговара друштва без држављанства заснована на слободним и добровољним удружењима. Анархисти траже систем заснован на укидању свих неоправданих, присилних хијерархија и стварању система директне демократије и радничких задруга. У практичном смислу, анархија се може односити на сужавање или укидање традиционалних облика власти и институција. Такође може одредити нацију или било које насељено место које нема систем власти или централну власт. Анархију првенствено заговарају појединачни анархисти који предлажу замену владе добровољним институцијама. Ове истинске институције или удружења углавном су по узору на природу, јер могу представљати концепте као што су самопоуздање у заједници и економији, међузависност или индивидуализам. Иако се анархија често негативно користи као синоним хаоса или друштвеног колапса, то није значење које анархисти приписују анархији, друштву без хијерархије. Прудон је написао да је анархија „Не ћерка већ мајка реда“.