# data[].attributes.attachment_link.readable_text
11 grunde til at sige ja
Tilhængere af at give homoseksuelle mulighed for at gifte sig eller indgå registreret partnerskab i folkekirken bruger argumenter som disse:

1. Demokrati: Der tegner sig et flertal i befolkningen og i Folketinget for at give homoseksuelle flere rettigheder i folkekirken.

2. Biologi: Forskning viser, at homoseksualitet er den naturlige seksualitet for nogle mennesker. Kirken skal ikke lave om på naturen.

3. Bibelen: Bibelens grundsynspunkt er, at mennesker skal tage ansvar for hinanden og forpligte sig over for fællesskabet. "Det er ikke godt for mennesket at være alene," står der for eksempel i 2. Mosebog.

4. Kirkehistorie: Kristendommen har siden grundlæggelsen udviklet og ændret sig meget. Det skal og kan den blive ved med. Kirkens styrke i forhold til andre religioner består i dens evne til at forny sig.

5. Kærlighed: Essensen af kristendom er kærlighed. Kirken kan velsigne ethvert parforhold, som er båret af kærlighed, trofasthed og omsorg.

6. Signalværdi: Når folkekirken kommer homoseksuelle i møde, viser den sin rummelighed og styrker sin position som institution i det danske samfund.

7. De andre kirker: De øvrige nordiske kirker, især den svenske, åbner sig også mere og mere for homoseksuelle. Folkekirken skal ikke lefle for traditionelle katolske eller ortodokse synspunkter.

8. Kirkesplittelse: Alle trusler om kirkesplittelse og højrefløjens flugt fra folkekirken blev til intet, da folkekirken i 1940?erne fik de første kvindelige præster. Så splittelsen vil heller ikke i praksis blive til noget denne gang.

9. Protestantisme: Luthers kongstanke var, at Gud er nådig, og at mennesker selv skal tolke Bibelen i lyset af deres egen situation. Samtidig mente Luther, at ægteskab var et borgerligt anliggende, som ikke spillede nogen stor kirkelig rolle.

10. Familieliv: I virkelighedens verden er kernefamilien brudt sammen, og folk lever så forskelligt sammen i dag som nogensinde før. Kirken skal række hånden ud mod de voksne og børn, der i praksis lever under disse forandrede vilkår.

11. "Hvad bliver det næste?": Der er tale om en hypotetisk skræmmekampagne, når modstandere af et nyt ritual for homoseksuelle advarer mod en etisk glidebane med kommende godkendelser af flerkoneri eller børneægteskaber.
11 grunde til at sige nej
Modstandere af at give homoseksuelle mulighed for at gifte sig eller indgå registreret partnerskab i folkekirken bruger argumenter som disse:

1. Demokrati: Troens indhold kan ikke afgøres demokratisk; det bestemmes af Bibelen og trosbekendelserne.

2. Biologi: Naturen viser, at kun mænd og kvinder kan få børn sammen. Kirken skal ikke lave om på naturen.

3. Bibelen: Både Det Gamle og Det Nye Testamente forbyder klart homoseksuelt samliv: " Mænd levede skamløst med mænd og pådrog sig derved den straf for deres vildfarelse, som de fortjente", skriver Paulus advarende i Romerbrevet.

4. Kirkehistorie: Kristendom holder op med at være kristendom, hvis Bibelen tolkes frit efter livet i det moderne samfund. Til sidst vil ingen kunne skelne mellem humanisme og kristendom.

5. Kærlighed: Kærlighed er ikke det samme som følelser, forelskelse eller seksuel tiltrækning. Sand kærlighed udfolder sig bedst inden for de rette rammer, som Gud har udstukket.

6. Signalværdi: Ved at komme homoseksuelle i møde udvander folkekirken sit mandat og mister i længden betydning som etisk pejlemærke i det danske samfund.

7. De andre kirker: Folkekirken vil sætte sig uden for fællesskabet med hovedstrømmen af verdens kirker, ikke mindst den katolske kirke og de ortodokse kirkesamfund, ved at tilbyde et ritual for homoseksuelle.

8. Kirkesplittelse: Hvis et politisk flertal tromler et aktivt mindretal i kirken ned, kan det føre til kirkesplittelse. Flere personer fra den kirkelige højrefløj vil slutte sig til valg- og frimenigheder eller helt forlade folkekirken.

9. Protestantisme: Martin Luther var imod homoseksuelt samliv. Kirken skal værne om sin evangelisk-lutherske arv ved at fastholde denne modstand.

10. Familieliv: Familien med far, mor og børn sikrer stabilitet og tryghed i samfundet. Det er et farligt eksperiment at lave grundlæggende om på de familie- og samværsformer, som gennem århundreder har vist sig at fungere godt.

11. "Hvad bliver det næste?": Et nyt ritual for homoseksuelle vil være begyndelsen på en moralsk og relativistisk glidebane, hvor næste skridt kan være godkendelse af flerkoneri eller måske børneægteskaber.

# data[].attributes.attachment_link.title
11 argumenter for eller imod vielse af homoseksuelle

# data[].attributes.attachment_link.description
Mange kirkelige er imod vielse af homoseksuelle par. Men hvad ligger der bag det nej? Og omvendt - hvordan kan man som teolog sige ja til homoseksuelle vielser, når det tilsyneladende er imod Bibelens ord om, at mennesker er skabt til at leve sammen som mand og kvinde?

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
11 grunde til at sige ja
Tilhængere af at give homoseksuelle mulighed for at gifte sig eller indgå registreret partnerskab i folkekirken bruger argumenter som disse:

1. Demokrati: Der tegner sig et flertal i befolkningen og i Folketinget for at give homoseksuelle flere rettigheder i folkekirken.

2. Biologi: Forskning viser, at homoseksualitet er den naturlige seksualitet for nogle mennesker. Kirken skal ikke lave om på naturen.

3. Bibelen: Bibelens grundsynspunkt er, at mennesker skal tage ansvar for hinanden og forpligte sig over for fællesskabet. "Det er ikke godt for mennesket at være alene," står der for eksempel i 2. Mosebog.

4. Kirkehistorie: Kristendommen har siden grundlæggelsen udviklet og ændret sig meget. Det skal og kan den blive ved med. Kirkens styrke i forhold til andre religioner består i dens evne til at forny sig.

5. Kærlighed: Essensen af kristendom er kærlighed. Kirken kan velsigne ethvert parforhold, som er båret af kærlighed, trofasthed og omsorg.

6. Signalværdi: Når folkekirken kommer homoseksuelle i møde, viser den sin rummelighed og styrker sin position som institution i det danske samfund.

7. De andre kirker: De øvrige nordiske kirker, især den svenske, åbner sig også mere og mere for homoseksuelle. Folkekirken skal ikke lefle for traditionelle katolske eller ortodokse synspunkter.

8. Kirkesplittelse: Alle trusler om kirkesplittelse og højrefløjens flugt fra folkekirken blev til intet, da folkekirken i 1940?erne fik de første kvindelige præster. Så splittelsen vil heller ikke i praksis blive til noget denne gang.

9. Protestantisme: Luthers kongstanke var, at Gud er nådig, og at mennesker selv skal tolke Bibelen i lyset af deres egen situation. Samtidig mente Luther, at ægteskab var et borgerligt anliggende, som ikke spillede nogen stor kirkelig rolle.

10. Familieliv: I virkelighedens verden er kernefamilien brudt sammen, og folk lever så forskelligt sammen i dag som nogensinde før. Kirken skal række hånden ud mod de voksne og børn, der i praksis lever under disse forandrede vilkår.

11. "Hvad bliver det næste?": Der er tale om en hypotetisk skræmmekampagne, når modstandere af et nyt ritual for homoseksuelle advarer mod en etisk glidebane med kommende godkendelser af flerkoneri eller børneægteskaber.
11 grunde til at sige nej
Modstandere af at give homoseksuelle mulighed for at gifte sig eller indgå registreret partnerskab i folkekirken bruger argumenter som disse:

1. Demokrati: Troens indhold kan ikke afgøres demokratisk; det bestemmes af Bibelen og trosbekendelserne.

2. Biologi: Naturen viser, at kun mænd og kvinder kan få børn sammen. Kirken skal ikke lave om på naturen.

3. Bibelen: Både Det Gamle og Det Nye Testamente forbyder klart homoseksuelt samliv: " Mænd levede skamløst med mænd og pådrog sig derved den straf for deres vildfarelse, som de fortjente", skriver Paulus advarende i Romerbrevet.

4. Kirkehistorie: Kristendom holder op med at være kristendom, hvis Bibelen tolkes frit efter livet i det moderne samfund. Til sidst vil ingen kunne skelne mellem humanisme og kristendom.

5. Kærlighed: Kærlighed er ikke det samme som følelser, forelskelse eller seksuel tiltrækning. Sand kærlighed udfolder sig bedst inden for de rette rammer, som Gud har udstukket.

6. Signalværdi: Ved at komme homoseksuelle i møde udvander folkekirken sit mandat og mister i længden betydning som etisk pejlemærke i det danske samfund.

7. De andre kirker: Folkekirken vil sætte sig uden for fællesskabet med hovedstrømmen af verdens kirker, ikke mindst den katolske kirke og de ortodokse kirkesamfund, ved at tilbyde et ritual for homoseksuelle.

8. Kirkesplittelse: Hvis et politisk flertal tromler et aktivt mindretal i kirken ned, kan det føre til kirkesplittelse. Flere personer fra den kirkelige højrefløj vil slutte sig til valg- og frimenigheder eller helt forlade folkekirken.

9. Protestantisme: Martin Luther var imod homoseksuelt samliv. Kirken skal værne om sin evangelisk-lutherske arv ved at fastholde denne modstand.

10. Familieliv: Familien med far, mor og børn sikrer stabilitet og tryghed i samfundet. Det er et farligt eksperiment at lave grundlæggende om på de familie- og samværsformer, som gennem århundreder har vist sig at fungere godt.

11. "Hvad bliver det næste?": Et nyt ritual for homoseksuelle vil være begyndelsen på en moralsk og relativistisk glidebane, hvor næste skridt kan være godkendelse af flerkoneri eller måske børneægteskaber.

# data[].attributes.attachment_link.title
11 argumenter for eller imod vielse af homoseksuelle

# data[].attributes.attachment_link.description
Mange kirkelige er imod vielse af homoseksuelle par. Men hvad ligger der bag det nej? Og omvendt - hvordan kan man som teolog sige ja til homoseksuelle vielser, når det tilsyneladende er imod Bibelens ord om, at mennesker er skabt til at leve sammen som mand og kvinde?

# data[].attributes.body
fakta om homoseksuelle

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Stemmer fra elfenbenstårnet
- en artikelserie om kønsstudiers tilgang til køn, kærlighed og seksualitet
Rune Bjørling læser til daglig litteratur og kønsstudier ved Københavns Universitet og skriver samtidig artikelserien "Stemmer fra elfenbenstårnet" specifikt til lgbt.dk. I artiklerne behandler han temaet "Seksualiteternes mangfoldighed", hvor han opsummerer kønsstudiernes stillingtagen til, hvordan vores nutidige forståelse af bi-, homo- og heteroseksualitet er blevet til. Han forklarer også, hvordan de moderne, vestlige seksualiteter adskiller sig fra andre fortidige og nutidige seksualiteter.

Dette er den anden artikel i serien:

Det homoseksuelle køn
Af Rune Bjørling Efter opfindelsen af "den homoseksuelle" persontype i 1800-tallets Europa opstår en seksualitetsforståelse, som kæder køn og seksualitet tæt sammen. Først i løbet af det 20. århundrede bliver seksualiteten noget selvstændigt, og homoseksualiteten bliver til en vis grad frakoblet begreber om kønsidentitet og -udtryk.

Bøssernes balfester

I den første artikel i serien så vi, hvordan "den homoseksuelle" som persontype opstod i 1860'ernes Europe. For at undersøge, hvordan denne nye identitet udviklede sig - og hvilke andre begreber den afstedkom - vil jeg nu vende blikket mod en anden vestlig kontekst, nærmere bestemt New York City, USA.

I sin bog Gay New York: Gender, Urban Culture, and the Making of the Gay Male World 1890-1940 beskriver George Chauncey den skiftende måde, hvorpå det, vi i dag kender som homo-, bi- og heteroseksualitet, blev opfattet på i forskellige etniske og sociale grupper i New York i første halvdel af det 20. århundrede.

Det, som Chauncey viser, er, at en decideret homoseksuel subkultur eksisterede i bedste velgående i New York allerede i 1800-tallet. Ved at gøre op med flere forskellige myter vedrørende datidens homoseksualitet - myter om at homoseksuelle dengang var isolerede, usynlige og havde indoptaget det omkringliggende samfunds negative syn på homoseksualitet - tegner han et kontrastbillede af en spraglet verden af homoseksuelle (hovedsageligt mænd), der forsamledes, var åbne og som fejrede deres forskellighed fra de herskende samfundsnormer.

Ganske vist var der en række love, der begrænsede homoseksuelles friheder, men de blev kun sjældent håndhævet. Det er sandt, at nogle personer på dette tidspunkt risikerede deres arbejde og familiebånd, hvis de blev afsløret som homoseksuelle, men det mest dominerende træk ved denne tids homoseksualitet var ikke angrebene på den, men derimod udlevelsen af den.

Homoseksuelle mænd var meget synlige i det offentlige rum i starten af det 20. århundrede og klædte sig i røde slips, afblegede deres hår, eller bar et af æraens andre visuelle symboler på homoseksualitet. I begyndelsen af 1930'erne samledes tusinder af homoseksuelle mænd til store balfester, hvor drag queens optrådte foran både publikum og pressekorpset.

Opfindelsen af den "normale" heteroseksuelle

Afvisningen af disse myter betyder imidlertid ikke, at den homoseksualitet, som eksisterede dengang, var præcis som den, vi kender i dag. Den mest markante forskel for en nutidig iagttager er nok, at den ikke blev sat i kontrast til en heteroseksualitet. Oprindeligt var homoseksualiteten blevet opfundet for at markere en forskellighed, en påstået afvigelse, og derfor havde man aldrig forholdt sig til "det normale".

Chauncey beskriver, hvordan man, især i arbejderklassen, sagtens som mand kunne have sex med andre mænd uden at blive forstået som homoseksuel. Hvis blot ens kønsudtryk - altså den måde man klædte sig, talte og agerede på - var maskulint, gjorde selve den seksuelle akt med en anden mand altså ikke én til homoseksuel. At være homoseksuel havde mere at gøre med, hvordan man oplevede og ikke mindst udtrykte sit køn, og ikke så meget med en seksuel partners køn.

Denne måde at forstå seksualiteten på fortsatte indtil så sent som 1950'erne. I forskellige samfundslag indtraf de ændringer, der på sigt ville forme den homoseksualitet, vi kender i dag, på forskellige tidspunkter. I Chaunceys arbejde kan man se, at mens nogle etniske miljøer relativt tidligt begyndte at kræve komplet heteroseksuel seksuel adfærd for at være "normal", blev lignende krav stillet flere generationer senere blandt andre etniske grupper.

Langt op i det 20. århundrede kunne en mand altså have sex med andre mænd, eller med både mænd og kvinder, og stadig ikke blive identificeret som homoseksuel. Hvis blot han ellers blev forstået som "normal", var en strengt heteroseksuel seksuel adfærd underordnet.

Den kønsløse seksualitet

Man kan sige, at den mest basale forskel på datidens og nutidens homoseksualitet er, at den datidige var tæt knyttet til individets kønsstatus. Den homoseksuelle mand var et slags køn og ikke blot en seksualitet. Eller rettere sagt, individets køn og seksualitet var en uadskillelig enhed. Datidens inddeling blev foretaget mellem "bøsser"/ "mænd", mens vi i dag opererer med en "homo"/ "hetero" opdeling, som ikke på samme måde skeler til køn.

Det, der satte gang i denne forandring, var et skred inden for homoseksuelles selvforståelse, der fandt sted i 1930'erne og fremefter. Unge, homoseksuelle mænd begyndte at forstå sig selv som både mænd og homoseksuelle. Kærligheden mellem mænd blev langsomt frakoblet de enkelte individers måde at udtrykke deres køn på, og alle mænd, der havde sex med mænd, røg ind under samme rubrik.

Grunden til, at mange har overset disse forskellige stadier af den moderne, vestlige homoseksualitet, og opstillet nogle ukorrekte myter om den homoseksuelle oplevelse i første halvdel af det 20. århundrede, er, at for mange ting er blevet taget for givet. Det er blevet taget for givet, at homoseksualitet altid har stået i kontrast til en klart defineret heteroseksualitet. Og det er samtidig blevet taget for givet, at "den homoseksuelle" fungerede i samfundet som en seksualitet i nutidig forstand og ikke som et køn.

Endelig er det blevet taget for givet, at homoseksualitet er og altid har været en urokkelig størrelse, der mere eller mindre har fungeret - i hvert fald i de vestlige samfund efter 1860'erne - på samme måde altid. Det er blevet overset, at kærlighed og begær altid kommer til udtryk på forskellige måder til forskellige tider, og at blot fordi noget bliver navngivet, forhindrer det ikke muligheder for ændring og udvikling.

# data[].attributes.attachment_link.description
en artikelserie om kønsstudiers tilgang til køn, kærlighed og seksualitet Rune Bjørling læser til daglig litteratur og kønsstudier ved Københavns Universitet og skriver samtidig artikelserien "Stemmer fra elfenbenstårnet" specifikt til lgbt.dk. I artiklerne behandler han temaet "Seksualiteternes mangfoldighed", hvor han opsummerer kønsstudiernes stillingtagen til, hvordan vores nutidige forståelse af bi-, homo- og heteroseksualitet er blevet til.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Indien kunne sidste år fejre 70 års selvstændighed. Men selv om kolonitiden er henvist til historiebøgerne, sætter den tidligere britiske tilstedeværelse stadig i dag sit præg på samfundet og debatten landets borgere imellem.

Briternes juridiske system og en stor del af deres lovgivning blev overtaget af republikken. Det har indtil nu også været tilfældet for et 157 år gammelt forbud imod sex mellem homoseksuelle.

Paragraf 377 i Indiens straffelov foreskrev op til 10 års fængsel for "kødelig omgang mod naturens orden", som det hed i lovteksten. En formulering, der er blevet fortolket som kriminalisering af sex mellem personer af samme køn.

I sidste uge valgte et enigt panel bestående af fem dommere fra den indiske højesteret at kende paragraffen ugyldig og i strid med landets forfatning.

Ligestilling er grundstenen

Den var blevet et våben til at diskriminere LGBT-miljøet, lød det fra chefdommer Dipak Misra.

# data[].attributes.attachment_link.title
Indien gør op med kolonitidens syn på homoseksualitet

# data[].attributes.attachment_link.description
Højesteret i Indien har ophævet et 157 år gammelt forbud mod sex mellem to personer af samme køn. I medierne og store dele af samfundet bliver det hyldet som en sejr for diversitet og ligestilling. Den hindunationale regeringsledelse forholder sig tavs .

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jens Rosendal husker ikke, præcis hvordan det skete. Med ét blev alting bare mørkt og stille. Og da lyset og lydene igen vendte tilbage, sad han i en grøftekant og kiggede forvirret ud gennem forruden på sin bil. Han var kørt galt. For anden gang på kort tid havde han mistet bevidstheden bag rattet. Og selv om han på sin vis var lettet over at ingen, heller ikke denne gang, var kommet til skade, stod det samtidig klart for ham, at en epoke nu måtte være slut. Det er ikke mere end en måned siden, at han afleverede sit kørekort og sagde farvel til et langt liv som bilist.

"Så sådan er dét," siger han.

Han sidder i sit lille lavloftede hus i Ballum i Sønderjylland og trommer let med fingrene i bordet.

"Men det er da lidt hårdt, for jeg havde jo helt glemt, hvor mange ting man egentlig bruger sådan en bil til. Som nu for eksempel i morges, da jeg ville hente rundstykker til os," siger han og peger på brødkurven på bordet: "Hvad gør man så?"

# data[].attributes.attachment_link.title
Jens Rosendal brugte 50 år på ikke at vække opsigt. Så sprang han ud med "Du kom med alt det der var dig"

# data[].attributes.attachment_link.description
I Jens Rosendals indremissionske barndomshjem i Vendsyssel var det en dyd at være normal. Man skulle ikke skeje ud eller vække opsigt. Og man skulle slet ikke være homoseksuel. Så Jens Rosendal forsøgte i stedet at være noget andet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Da nazisterne kom til magten i 1933 behøvede de ikke at opfinde en nedgørende og undertrykkende politik mod homoseksuelle. De kunne nøjes med at fortsætte den fordomsfuldhed, som gennem århundrede havde været rettet mod denne gruppe.

Homoseksuelle i nazismens ideologi

Den nazistiske ideologi anså homoseksuelle som moralsk degenererede og kriminelle, og de tilhørte den gruppe, som nazisterne kaldte "asociale". Nazisterne så det blandt andet som en trussel mod nationens fællesskab, at bøsser ikke fik børn. Dermed kom det tyske befolkningstal i fare, og dermed hele den tyske nation. Nazisternes fokus var derfor særligt rettet mod bøsser, som skulle "helbredes" for deres sygdom, så de kunne bidrage både til krigsindsatsen og befolkningstallet. Lesbiske var ikke ligeså problematiske, da de stadig kunne blive gravide og dermed bidrage til nationen. På den måde gjorde nazisterne sexlivet til et offentligt anliggende, der skulle støtte opbygningen af et nyt herskerdømme.

Genopdragelse i koncentrationslejr

I 1936 blev der oprettet et kontor til bekæmpelse af homoseksualitet og abort, og straffen for homoseksualitet blev hårdere, sådan at homoseksualitet nu almindeligvis blev straffet med fængselsstraf. I 1940 bestemte Heinrich Himmler, at alle "aktive bøsser", dvs. mænd der åbenlyst vedkendte sig deres homoseksualitet, skulle i koncentrationslejr, når deres fængselsstraf var overstået. Man mente, at bøsser kunne "genopdrages" til at være heteroseksuelle gennem hårdt arbejde og ulidelige forhold. I lejrene skulle homoseksuelle bære en lyserød trekant som kendetegn.

Det præcise tal kendes ikke, men det anslås, at ca. 10-15.000 bøsser blev sendt i koncentrationslejr. Fra de lejre, hvor man kender det præcise tal, var dødeligheden for homoseksuelle omkring 60 %. Bortset fra jøderne, var dette den højeste dødelighedsrate blandt de indsatte grupper. Det hænger sammen med bøssernes status nederst i lejrens hierarki, hvor både vagterne og de andre fanger så ned på dem. Fra vagternes side blev de behandlet meget voldsomt og respektløst. En tidligere fange fortæller om ankomsten til lejren: "Da mit navn blev nævnt trådte jeg frem ... og med ordene "din ulækre bøsse, derover din røvpuler" blev jeg sparket flere gange."

Det var en del af den almene homofobi, at man troede at homoseksualitet var smitsomt, hvilket førte til, at også medfangerne ikke ville have med bøsser at gøre, og de blev isoleret. Uden solidariske medfanger, der kunne være behjælpelig med mad og tjenester, var det svært at overleve lejren. Desuden blev bøsser ofte sat til det hårdeste arbejde, da det var en del af deres "genopdragelse".

Læs om danske homoseksuelle i nazistisk koncentrationslejr

Medicinske forsøg på bøsser af dansk læge

Fra 1943 stod en dansk læge i spidsen for en række medicinske forsøg i koncentrationslejren Buchenwald. Dr. Carl Peter Værnet havde tidligere i sit arbejde i Danmark eksperimenteret med hvide mus og mente derigennem at have fundet en kur mod homoseksualitet. Bøsser skulle "helbredes" ved at få indopereret mandligt kønshormon i en lille beholder, som langsomt rettede op på den hormonelle ubalance, som ifølge dr. Værnet var skyld i homoseksualiteten. Disse forsøg involverede utallige indsatte, og mindst to personer døde som følge af forsøgene. Dr. Værnet flygtede efter krigen til Argentina, hvor han døde i 1965. Han blev aldrig retsforfulgt.
Hør Københavns Bibliotekers podcast "Lægen og den lyserøde stjerne" om Dr. Carl Peter Værnet
Der findes eksempler på utallige andre medicinske forsøg, bl.a. bøsser der blev kastreret, og derefter løsladt, da man antog, at de derefter var ufarlige og ikke kunne lokke andre mænd i fordærv. Forsøgene er meget sigende for nazisternes opfattelse af homoseksualitet som en sygdom, der skulle helbredes, og ikke personer der skulle udryddes.

Hverdagens undertrykkende politik

Det største antal homoseksuelle ofre var dog ikke de fysiske ofre for undertrykkelsesapparatet. Det var derimod dem, som var ofre for et undertrykkende samfund og politik i det stille. Hverdagen for homoseksuelle var præget af angsten for at blive opdaget og dermed komme i myndighederne søgelys. Desuden gjorde den udbredte homofobiske stemning, at de konstant var udsat for afsløring. Det var umuligt at opretholde sin personlige identitet, herunder fx at have et kærlighedsforhold. Homoseksuelles livsmuligheder var på alle måder begrænsede, og langt de fleste havde efter krigen varige psykiske men.

Homoseksuelle var ikke kun en minoritet i Nazityskland. I de fleste andre lande blev de heller ikke anset som ligeværdige borgere og kunne heller ikke der udfolde deres liv, som de ønskede. Den diskriminerende opfattelse af homoseksuelle var udbredt i hele Europa, både før og efter 2. Verdenskrig

Nazisternes mål: Udryddelse af homoseksualitet

Nazisterne havde som mål at få selve muligheden for at blive homoseksuel til at forsvinde. Ligesom en sygdom, der kureres, skulle det forsvinde ud af verden. Det var derfor ikke den enkelte homoseksuelle person, der var en fjende, men "sygdommen homoseksualitet". Man kan derfor ikke tale om, at alle homoseksuelle skulle udryddes. På denne måde adskilte de homoseksuelle ofre sig fra andre offergrupper, som jøder og sigøjnere, hvor hvert enkelt individ skulle udslettes netop på grund af sin etnicitet.

En nazistisk homoseksuel

Lederen af den paramilitære gruppe SA, Ernst Röhm, er en af de få kendte nazistiske homoseksuelle. Han blev allerede tidligt en af Hitlers nærmeste allierede, og han opbyggede en stærk magtbase i SA. Röhm lagde ikke skjul på sin homoseksualitet, og den blev accepteret af de andre ledende nazister indtil 1933, fordi de havde brug for hans støtte. Efter nazisterne kom til magten i 1933, udbrød der interne magtkampe, og i 1934 blev Röhm myrdet sammen med hundreder andre på det, der kaldes "De lange knives nat". Den kaldes sådan, fordi folk der gennem flere år havde været nazister, blev myrdet i et overraskelsesangreb af deres egne. På dette tidspunkt var mange blevet modstandere af Röhms homoseksualitet, og det blev brugt som begrundelse for mordet. Röhm kunne altså være homoseksuel, så længe regimet kunne bruge ham, selvom ideologien sagde noget andet.

Da krigen sluttede forventede mange homoseksuelle, at de nu gik en friere og mere tolerant tid i møde. Men efter kort tid blev det klart, at det ikke var tilfældet. Efterkrigstidens samfund havde ikke et radikalt anderledes syn på homoseksualitet end nazisterne, hvilket blev understreget af, at besættelsesmagterne ikke anså nazisternes overgreb på homoseksuelle som kriminelle på samme måde som nazismens andre forbrydelser. Den juridiske paragraf 175, som siden 1871 havde kriminaliseret homoseksuelle, fandtes i praksis i DDR indtil 1967 og i BDR indtil 1969.

Homoseksuelle er aldrig blevet ligestillet med andre offergrupper. Det gælder også i de erstatningssager, som siden krigens ophør er blevet ført. Homoseksuelle er ikke blevet fundet værdige til at modtage erstatning.
Af Lasse Bøgeskov Andersen, stud.mag i historie, tilknyttet Dansk Institut for Internationale Studier, Afdeling for Holocaust- og Folkedrabsstudier 2008

# data[].attributes.attachment_link.title
Den lyserøde trekant - homoseksuelle som ofre for nazismen

# data[].attributes.attachment_link.description
Forfølgelse og undertrykkelse af homoseksuelle var hverdag under det nazistiske styre. Homoseksuelle blev anset for en degenereret gruppe, som undergravede den tyske nation, og de blev derfor straffet med fængsel og koncentrationslejr. Man mente, at de homoseksuelle kunne 'genopdrages' til at være heteroseksuelle gennem hårdt arbejde og ulidelige forhold.

# data[].attributes.body
at springe ud

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jens Rosendal husker ikke, præcis hvordan det skete. Med ét blev alting bare mørkt og stille. Og da lyset og lydene igen vendte tilbage, sad han i en grøftekant og kiggede forvirret ud gennem forruden på sin bil. Han var kørt galt. For anden gang på kort tid havde han mistet bevidstheden bag rattet. Og selv om han på sin vis var lettet over at ingen, heller ikke denne gang, var kommet til skade, stod det samtidig klart for ham, at en epoke nu måtte være slut. Det er ikke mere end en måned siden, at han afleverede sit kørekort og sagde farvel til et langt liv som bilist.

"Så sådan er dét," siger han.

Han sidder i sit lille lavloftede hus i Ballum i Sønderjylland og trommer let med fingrene i bordet.

"Men det er da lidt hårdt, for jeg havde jo helt glemt, hvor mange ting man egentlig bruger sådan en bil til. Som nu for eksempel i morges, da jeg ville hente rundstykker til os," siger han og peger på brødkurven på bordet: "Hvad gør man så?"

# data[].attributes.attachment_link.title
Jens Rosendal brugte 50 år på ikke at vække opsigt. Så sprang han ud med "Du kom med alt det der var dig"

# data[].attributes.attachment_link.description
I Jens Rosendals indremissionske barndomshjem i Vendsyssel var det en dyd at være normal. Man skulle ikke skeje ud eller vække opsigt. Og man skulle slet ikke være homoseksuel. Så Jens Rosendal forsøgte i stedet at være noget andet.

# data[].attributes.attachment_link.title
- Hvis det er den rigtige måde at være homoseksuel på, så skyd mig og hæld mig i Københavns Havn

# data[].attributes.attachment_link.description
Voldsom debat mellem Ulrik Frost og Jim Lyngvild på TV 2 NEWS, efter video med Lyngvild er blevet fjernet fra monument for homoseksuelle i Tyskland. Det er Ulrik Frost, studerende og biseksuel debattør, der har været stærkt medvirkende til, at en video med den homoseksuelle designer og modemand Jim Lyngvild er blevet fjernet fra et mindesmærke i Berlin for de homoseksuelle, der blev forfulgt i Tyskland under 2.

# data[].attributes.body
for

# data[].attributes.attachment_link.title
- Hvis det er den rigtige måde at være homoseksuel på, så skyd mig og hæld mig i Københavns Havn

# data[].attributes.attachment_link.description
Voldsom debat mellem Ulrik Frost og Jim Lyngvild på TV 2 NEWS, efter video med Lyngvild er blevet fjernet fra monument for homoseksuelle i Tyskland. Det er Ulrik Frost, studerende og biseksuel debattør, der har været stærkt medvirkende til, at en video med den homoseksuelle designer og modemand Jim Lyngvild er blevet fjernet fra et mindesmærke i Berlin for de homoseksuelle, der blev forfulgt i Tyskland under 2.