# data[].attributes.body
Hola!!! Sóc Judith Ruiz Sánchez, alumne d'Educació Infantil de la Universitat Autònoma de Barcelona.

He fet aquest blog per remarcar alguns dels aspectes que considero més importants a l'assignatura de Desenvolupament de la Personalitat de 0 als 6 anys, ja que el dia de demà em serà molt útil i ho podré portar-la a terme en la meva professió.

Fa 1 any, vaig acabar el grau superior d'Educació Infantil per tant, ja tenia coneixement dels temes que he tractat en aquest bloc.

Gràcies a les pràctiques realitzades al mòdul i les pràctiques d'aquest any, juntament amb el treball de monitora i canguratge, estic gaudint i aprenent aspectes i conductes dels infants que fins ara desconeixia i que em fan agafar dia a dia més coneixements que em seran útils en un futur pròxim.

Actualment estem vivint un confinament a causa de la pandèmia produïda per un virus, la Covid-19.

Aquest virus va tenir el seu origen a Wuhan (Xina) i en poc temps es va estendre per a tot al món. Per desgràcia aquesta malaltia l'he viscut de manera més a prop, ja que la meva àvia (malalta de càncer) i el meu oncle l'han patit, afortunadament sense conseqüències greus, en el cas de la meva àvia, durant un més i mig.

Aquest confinament ha fet que milions de persones estiguin confinades en la seva llar, sense poder sortir al carrer i si ho feien eren per comprar aliments i productes de primera necessitat. Aquesta situació ens ha privat de la nostra llibertat individual per un bé comú, ens ha fet canviar els nostres hàbits i ens ha fet veure la vida d'una altra forma, és a dir, fins ara crec que la majoria de gent no s'ha donava del que tenia ni s'ha donaven que la salut és el primer que hi ha.

Per finalitzar, desitjo que l'equip docent, juntament amb les vostres famílies, estigueu bé i per una altra banda, desitjo que us agradi el meu treball. Gràcies.

# data[].attributes.body
Un dels temes a tractar són les teories del desenvolupament de la personalitat de diversos autors, en els quals, vull destacar alguns d'ells, com: Freud, Bronfenbrenner, Piaget, Vygotsky....

# data[].attributes.body
En primer lloc us vull parlar de la teoría Sigmund  Freud, conegut per molts com el pare de la psicoanàlisi.

Les teories de Freud van ser en el seu dia una teoria revolucionària i problemàtica. Però aquest científic i filosof és recordat pels seus descobriments sobre la psique humana. Va desenvolupar una teoria sobre la conducta humana i una teoria terapèutica per a ajudar a persones amb patologia psíquiques.

Unes de les seves obres més famoses és "La interpretació dels somnis" i va establir les bases d'una nova teoria: la psicoanàlisi. Aquest mètode és troben atrapades en el subconscient.

Les aportacions de Freud a la psicologia ho va fer a tres premisses bàsiques, la personalitat, model topogràfic de la ment i tres elements de la personalitat ( allò, superjo i jo).

Segons Freud la personalitat, es forma a través de l’energia sexual i agressiva dels infants.

En quant en el model topogràfic de la ment ho va dividir en tres:

# data[].attributes.body
Per finalitzar,Freud a la recerca d'una explicació va dividir la ment en tres parts: l'allò, el jo i el superjò, alhora aquestes parts estaven influenciades per energies innates: Eros i Tànatos.

# data[].attributes.body
Per altra banda, Freud va fer unes fases del desenvolupament emocional on el vincle de l'infant es centra amb el món mitjançant diferents parts del cos que es va activant.
Aquesta teoria es compon de quatre etapes que tracta del desenvolupament de la personalitat i de les àrees específiques del cos, des del naixement fins a la pubertat, que travessen per un període de molta sensibilitat fisiològica coneguda com una zona erògenes.

Per afegir alguna cosa més d'aquesta teoria, com diu en el llibre de desenvolupament cognitiu i motor, Freud va remarcar que el principi de realitat s'anava imposant al principi del plaer, i que aquest procés era el motor del desenvolupament.
Però com a fruit de l'experiència clínica acumulada i de les elaboracions, va arribar a la conclusió que les persones no només estan impulsades pel principi del plaer, sinó per més primari i primigeni, és a dir, per una repetició on es posa en joc la pulsió.

La pulsió és el motor del desenvolupament humà. La pulsió sempre està constituïda per quatres factors o elements:
-Font: és la part del cos sotmesa a tensió o pressió.
-Pressió o impuls: és la càrrega energètica i factor de mobilitat.
-Fi o objectiu: és la satisfacció o supressió de l'estat de tensió.
-Objecte: és l'element per mitjà del qual es compleix el fi.

# data[].attributes.body
Per entendre més aquesta teoria, he elaborat un vídeo amb explicacions més senzilles i d’una manera més dinàmica. Clica sobre la imatge!!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
TEORIA PSICOSEXUAL,S.FREUD,LES TEORIES PSICOANALÍTIQUES S.FREUD,El desenvolupament de les persones girava entorn del seu desenvolupament sexual,Fases evolutives:,TEORIA DE LA SEXUALITAT,-  Fase oral 0- 1,5/2 anys-  Fase anal 2-3 anys-  Fase fàl·lica 4-6 anys- Període de latència 6/7 anys a la pubertat-  Fase genital: adolescència,-Es relaciona amb la boca.-Gira al voltant de les necessitats orals,FASE ORAL,De 0 a 2 anys,-Es relaciona amb el control dels esfínters.,FASE ANAL,Dels 2 als 3 anys,-Es relaciona amb la manipulació dels genitals i l'orientació sexual,FASE FÀL·LICA,-Desig heroic en vers la mare i veuen el pare com un rival= Complex d'Èdip,Dels 4 als 6 anys,-Pulsions estan com adormides,PERÍODE DE LACTÀNCIA,6/7 anys fins a la pubertat,Els canvis biològics de la pubertat, reapareixen els impulsos sexuals.,FASE GENITAL,Adolescència,JUDITH RUIZ,¡GRÀCIES!

# data[].attributes.attachment_link.title
LES TEORIES PSICOANALÍSTIQUES DE S. FREUD by judithruiz on Genially

# data[].attributes.attachment_link.description
TEORIA PSICOSEXUAL,S.FREUD,LES TEORIES PSICOANALÍTIQUES S.FREUD,El desenvolupament de les persones girava entorn del seu desenvolupament sexual,Fases evolutives:,TEORIA DE LA SEXUALITAT,-  Fase oral 0- 1,5/2 anys-  Fase anal 2-3 anys-  Fase fàl·lica 4-6 anys- Període de latència 6/7 anys a la pubertat-  Fase genital: adolescència,-Es relaciona amb la boca.-Gira al voltant de les

# data[].attributes.body
En definitiva, pel que he pogut saber sobre Freud, fundador de la psicoanàlisi, no es guiava pel mètode científic, és a dir, les hipòtesis no les valorava segons una experimentació, la majoria de les seves teories es basaven en observacions o especulacions sense sotmetre-les a cap assaig o control i crec que hagués estat bé fer una recerca empírica o científica per veure si són factibles o no.

A més d'això, pel que fa a la teoria psicosexual, considero que tots els infants són diferents i es desenvolupen d'una manera o d'un altre, uns es desenvolupen més ràpidament que d'altres, però no per això els que encara no han arribat a una etapa en concret tindrien problemes de dependència afectiva ni del seu desenvolupament, ja que com diu l'article de Críticas en las teorías de Sigmund Freud, els metges i els psicòlegs moderns rebutgen la majoria de les seves idees perquè han sigut substituïdes per descobriments empírics que han fet al llarg d'aquests anys. Però encara així, avui dia encara hi ha psicòlegs que continuen utilitzant i practicant aquestes teories, ja que els hi agrada.

# data[].attributes.body
En segon lloc, parlaré sobre la teoria ecològica del desenvolupament de Bronfenbrenner (psicòleg), el qual va crear la teoria ecològica del desenvolupament.
Bronfenbrenner, no sols desenvolupa la psicologia evolutiva sinó que també va fer la psicologia social.
Segons ell, l'individu no sols es desenvolupa a partir de la genètica que té i l'educació que li ha donat la seva família sinó que, manté que el sistema ambiental està basat en el desenvolupament de l'individu que depèn d'altres elements que són molt importants com és l'entorn en què es troba i que alhora influeix en el canvi i en el desenvolupament cognitiu, moral i relacional.
(Gonzalez,2020)

Bronfenbrenner nomena quatre sistemes que envolten el nucli del mateix individu que són:

# data[].attributes.body
Per concloure, he de dir que estic molt d'acord amb la teoria de Bronfenbrenner, perquè considero que tot el que l'envolta a l'individu d'una forma o d'un altre li repercuteix de manera directa o indirectament, ja que bona part de la manera de ser de cada individu depèn del seu entorn, per exemple si una persona europea s'anés a viure a la Xina, probablement la seva manera de pensar, els seus costums, la seva manera de viure, els seus gustos i emocions canviarien a causa de l'entorn en el qual es troba.
A més d'això aquesta teoria ens permet veure la influència que tenen els diversos ambients en el que es desenvolupa l'individu.

# data[].attributes.body
En tercer lloc, vull parlar sobre la teoria històric cultural o sociocultural de Vigotsky.
Ell va diferenciar entre la línia natural del desenvolupament i la línia cultural del desenvolupament. La natural, determinada per factors biològics i que dóna lloc a les funcions psíquiques elementals, mentre que la cultural, determinada per factors socioculturals, dóna lloc a funcions psíquiques superiors o de consciència.
Unes de les diferències entre ambdues és que les funcions psíquiques superiors, el funcionament és controlat per l'individu, és conscient i involuntari i aquestes funcions es creen en l'individu a través de les relacions interpersonals.
Un altre diferencia, seria o l'ús de signes en les funcions psíquiques superiors.

A continuació us deixo un esquema més detallat de les funcions esmentades anteriorment: (Martínez,2020)

# data[].attributes.body
En definitiva, Vigotsky agrega als elements genètics els condicionants de la societat i la cultura. Segons ell, els processos d'aprenentatge estan condicionats per la cultura en la qual naixem, ens desenvolupem i per la societat en la qual ens trobem, així doncs, no és el mateix el coneixement d'un espanyol que d'un japonès, per raons de la cultura i de la societat en la qual es desenvolupen.
Pel desenvolupament de la intel·ligència, la cultura suposa un paper molt important. Les característiques de la cultura influeixen directament a les persones.

Considero, que les aportacions socials són molt importants perquè tenen directa relació amb el creixement cognitiu de l'infant, ja que molts dels descobriments del nens/es, es donen a través d'altres, és a dir, tutors, pares, famílies, amics...
A més d'això, vull destacar que hauríem de plantellar algunes reflexions com per exemple: com aprenc jo?, En què context social estic aprenent?, Quines són les condicions culturals que han condicionat la meva forma d'aprendre? Una vegada he entès com aprenc jo, podré entendre com els meus futurs estudiants aprendran i d'aquesta manera aportar de la millor manera el coneixement perquè ho puguin entendre.

# data[].attributes.body
En quart lloc, vull parlar del dl desenvolupament cognitiu, que tracta d'explicar el procés a través del qual la persona, des que neix, arriba a pensar, a tenir coneixement i a comprendre.
D'una banda la intel·ligència es pot considerar com la capacitat d'adaptació dels éssers vius que van sobrevivint amb els canvis que amb elements abstractes. En aquest cas només s'hi poden incloure els éssers.
Com a punt de partida explicarem els plantejaments de J. Piaget.
Com diu la institució oberta de la teoria de Jean Piaget dóna més importància al procés intern de raonar que a la manipulació externa en la construcció del coneixement, encara que sense manipulació i activitat sobre els objectes no hi hauria raonament.

La construcció del pensament es fa a partir d'esquemes mentals que es van ampliant i integrant al llarg de l'evolució, primer en esquemes molt simples que cada vegada es van fent més complexos, després en estructures més àmplies i, finalment, en operacions mentals.

(Institut Obert de Catalunya)

Els conceptes bàsics per entendre la teoria de Piaget són els següents:
(Institut Obert de Catalunya), (Martínez,2020) i (Dolors, Roquet, 2016, Desenvolupament cognitiu i motor)
Clica en la següent imatge!!!

# data[].attributes.body
Aquí us deixo un vídeo de la coordinació d'esquemes:

# data[].attributes.attachment_link.title
La coordinación de esquemas sensoriales de Piaget

# data[].attributes.body
Per acabar aquesta teoria, us deixo una presentació feta per mi perquè ho podeu entendre millor:
(Martínez,2020) i (Dolors, Roquet, 2016, Desenvolupament cognitiu i motor) (Clau Vans, YouTube)

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ahora

1 nuevo mensaje

GENIALLY

10:30

Miércoles, Diciembre 19

¡Haz clic en el mensaje!

en línea

Hola, coneixes a Piaget i la seva teoria?

AMIC

ahora

Si, és una de les teories que més m'agraden del desenvolupament cognitiu.Per què?

És que d'aquí res tinc un examen i era per veure si me'l podies explicar.

ahora

ahora

ahora

Si i tant!

10:30

Miércoles, Diciembre 19

¡Haz clic a buscar!

Buscar

Buscador

Buscar

Desenvolupament cognitiu de Piaget

Buscador

Desenvolupament cognitiu de Piaget

Resultados de Desenvolupament cognitiu de Piaget

Imágenes

Volver

Piaget va ser el gran propulsor de la teoria cognitiva

El desenvolupament cognitiu es produeix en 4 estadis. Aquests són:

Operacional formal (Adolescència)

Operacions concreta (7-12)

El preoperacional (2-7),

El sensoriomotor (0-2).

Pensament i expectatives afecten a:

Buscador

Desenvolupament cognitiu de Piaget

Resultados de Desenvolupament cognitiu de Piaget

Imágenes

Volver

Esquemes previs

Noves experiències

EQUILIBRI COGNITIU

Confusió-----Aprenentatge

-ASSIMILACIÓ -ACOMODACIÓ

Buscador

Etapes de Piaget

Resultados de Etapes de Piaget

1. ESTADI SENSORIOMOTOR -------0-2 ANYS

2. ESTADI PROPERACIONAL--------2-7 ANYS

És devideix en dues subetapes:- Període preconceptual (2-4 anys) -Període intuïtiu (4-7 anys)

GALETA

Buscador

Període perceptual

Resultados de Període preconceptual

Imágenes

En el període preconceptual es desenvolupa tres àmbits: el llenguatge i pensament, el joc simbòlic i el dibuix.

El llenguatge i el pensament

El joc simbòlic

Buscador

Limitació del pensament

Resultados de Limitació del pensament

Imágenes

-Limitació del pensament:

Irreversibilitat

Animisme

Egocentrisme

Absència de classificació jeràrcica

Raonament transductiu

CAUSA-EFECTE

Buscador

Etapes de Piaget

Resultados de Etapes de Piaget

Imágenes

Naturalesa lògica, flexible i organitzada

Lògico matemàtiquesEspacials

3. Estadi operacions concretes-----7-11 anys

Lògico matemàtiques Espacials

Conservació

Seriació

La comprensió de la distància

Limitacions

Classificació jeràrquica

Buscador

Etapes de Piaget

Resultados de Etapes de Piaget

Imágenes

Volver

AMICS

FAMÍLIA

4- Etapa és la de les operacions formal-------+12 anys

EMOCIONS

L'infant és capaç, no sols de pensar casos reals, sinó que també poden reflexionar sobre les possibilitats que poden ocórrer.

SOCIETAT

ahora

1 nuevo mensaje

AMIC

10:30

Miércoles, Diciembre 19

¡Haz clic en el mensaje!

en línea

Amb el que t'he explicat, ho has entès millor?

AMIC

ahora

Si, moltes gràcies!!!Et dec una!!

ahora

# data[].attributes.attachment_link.title
DESENVOLUPAMENT COGNITIU DE PIAGET by judithruiz on Genially

# data[].attributes.attachment_link.description
ahora 1 nuevo mensaje GENIALLY 10:30 Miércoles, Diciembre 19 ¡Haz clic en el mensaje! en línea Hola, coneixes a Piaget i la seva teoria? AMIC ahora Si, és una de les teories que més m'agraden del desenvolupament cognitiu.Per què? És que d'aquí res tinc un examen i era per veure si me'l podies explicar.

# data[].attributes.body
Una de les coses molt important en el desenvolupament dels infants es el llenguatge, ja que el llenguatge permet la comunicació entre persones, així convertint-se en un instrument útil de socialització. A més d’això permet satisfer i expressar les necessitats bàsiques.

Un dels elements que distingeixen als éssers humans de la resta dels éssers vius és la capacitat que tenim de comunicar-nos d'una manera sistematitzada i comprensible, és a dir utilitzant el llenguatge.

La comunicació humana és una relació que permet un intercanvi d’informació i experiències entre les persones.

Les persones ens comuniquem a través del llenguatge verbal, però també ho fem a través de gestos, expressions (somriure, mirada, moviments), sons o imatges.

Gradualment anirà apareixent el llenguatge verbal, al principi molt rudimentari, però que evolucionarà molt ràpidamement.

És important que l’infant sigui capaç d’expressar el que se sent i el que vol. Per això, serà  necessari ajudar-los a canalitzar, a través de les diferents vies d’expressió, aquestes necessitats i desitjos i, així, alhora, a iniciar-se en el camí de la comunicació.

És un procés continu que, en cada infant serà més o menys accelerat segons el seu ritme individual del desenvolupament. N’hi troben 2 etapes, cadascuna amb una delimitació temporal aproximada: prelingüístic i lingüístic.

# data[].attributes.body
L’etapa prelingüística es caracteritza per l’emissió de diferents manifestació, són o altres produccions fonètiques no verbals, que consisteixen els primers intents comunicatius.

Aquesta etapa va des del naixement fins als 12 o 15 mesos, amb l’aportació de les primeres paraules i estan inmersos en un món nou ple de estímuls.

Es pot analitzar des d’una doble óptica:

-Des de la percepció: caparç de percebre o captar.

-Ses de la creació expressiva: capaç de producir, crear o expressar.
Estret de: (Núria Escudé, Esther Sánchez, 2016, Expressió i comunicació)

# data[].attributes.body
Per altra banda, la creació expressiva s'inicia amb la manifestació més espontània:
Estret de: (Núria Escudé, Esther Sánchez, 2016, Expressió i comunicació)

# data[].attributes.body
Lingüística, aquesta etapa comença quan l’infant expressa les primeres paraules, que va des dels 12 als 6 anys

-Lingüística (12 a 24 mesos)

Entre els 10 i els 18 mesos, l’infant diu les primeres paraules.  paraules frase o holofrases. Són paraules o onomatopeies relativament similars a les paraules adultes: bibi per biberó.  Entre els 18 i els 24 mesos predomina la comunicació verbal i l’infant comença a posar nom a les seves emocions i sentiments.

-Llenguatge (3 – 6 anys)

Als 3 anys té habilitat per expressar-se en referència al context compartit, però encara té dificultat per explicar esdeveniments que no es refereixen a l’aquí i l’ara. El “per què?” referit a qualsevol cosa  trobar una explicació per a tot. Monòlegs que acompanyen les seves accions: l’infant pensa en veu alta i ho utilitza per resoldre dificultats. Entre els 4 i 6 anys s’adquireix pràcticament un domini total de tots els sons. Entre els 4 anys i mig i els 6 utilitzen correctament els pronoms relatius i possessius, així com els principals temps verbals, i produeixen frases coordinades i subordinades amb força precisió.

(Martinez, 2020)

# data[].attributes.body
A més, els infants poden presentar problemes o certes anomalies en el desenvolupament del llenguatge oral en els primers anys. Alguns d’aquests problemes poden ser regressius o retardats.

-Regressions, consisteix en la reaparició, en el si de les conductes del llenguatge, de comportaments que pertanyen a estadis anterior del desenvolupament. En la majoria de casos, les regressions són transitòries, per exemple: provocades per un trauma, el naixement d’una les germanetes, una malaltia, etc..

-Retards es refereixen a l’adquisició retardada de determinats aspectes del llenguatge. De vegades el retard es presenta des d’un determinat moment, quan anteriorment no s’havien presentat cap símptoma anormal, tot i que en altres ocasions el retard evolutiu apareix des del principi

Quan aquests problemes presenten un desfasament excessiu respecte al desenvolupament esperat, podem parlar de l’existència d’un trastorn.

Els trastorns en el desenvolupament del llenguatge fan referència a la no adquisició o retard excessiu en alguna o diverses àrees del llenguatge, esperables a una edat cronològica determinada, o a la presència de comportament lingüístics anormals.

En molts casos no està senzill diferenciar entre un retard simple i un trastorn, és necessari de derivar-los a professionals especialitzats o equips d’orientació  educativa i psicopedagògica, per determinar l’existència o no del trastorn.

És necessari distingir-ne dos grans grups: trastorns específics del llenguatge i que no acostumen a afectar altres àrees i els trastorns generals del desenvolupament o altres patologies que afecten el llenguatge.

Estret de: (Núria Escudé, Esther Sánchez, 2016, Expressió i comunicació)

# data[].attributes.body
En aquesta presentació a partir del 3.6. explica la construcció de l'escriptura, segons els estudis de E. Ferrero i A. Teberosky: Clica sobre la imatge!!!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
La descarga está en progreso. Por favor, espere

To make this website work, we log user data and share it with processors. To use this website, you must agree to our Privacy Policy, including cookie policy. I agree.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Prensión, Graves, Reptación, Calmy, Moro, Shirley, Thomas, Renacuajo

# data[].attributes.attachment_link.title
Importante para la actividad motriz - ppt descargar

# data[].attributes.attachment_link.description
TRANSMISIÓN DEL IMPULSO NERVIOSO LAS NEURONAS Son las células o unidades básicas q componen el sistema nervioso motor. Están especializadas en la transmisión de estímulos eléctricos a gran velocidad y a gran distancia. El sistema nervioso humano tiene unos diez mil millones de neuronas.

# data[].attributes.headline
N. CHOMSKY I PAIGET ADQUISICIÓ DEL LLENGUATGE

# data[].attributes.subject
N. CHOMSKY I PAIGET ADQUISICIÓ DEL LLENGUATGE

# data[].attributes.body
A més de parlar d'aquests dos autors explicat anteriorment, m’agradaria parlar de N. Chomsky i Piaget sobre l’adquisició del llenguatge. Clica en el document!!!

# data[].attributes.body
Per acabar l’apartat del llenguatge, m’agradaria concloure amb la pel·lícula de “El pequeño salvaje”, ja que voldria explicar com Victor de ser un nen salvatge va arribar a comprendre i utilitzar el llenguatge.

Victor va arribar a comprendre el llenguatge però no va aconseguir parlar-lo. En la pel·lícula s’observa l’evolució del Victor on al principi quan l’agafen és un propi salvatge, camina encorbat, gairebé a quatre potes. La seva parla està reduïda a un so (gutural) i uniforme. Capta el seu entorn mitjançant el seu olfacte, ja que els seus ulls tapats pels cabells no tenen capacitat de fixació molt forta. Beu com un animal, i s’enfila als arbres. Ell no entén absolutament res tant del llenguatge verbal com no verbal de les altres persones.

Durant l’estada a la casa del professor, Víctor comença l’aprenentatge de certes habilitats. Atrau la seva atenció aquells aprenentatges dels quals tenen com a recompensa un aliment o beguda.

El professor Jean l’ensenya a caminar en una postura correcta, amb sabates i l’ús de roba i li fa sensible a la temperatura donant importància a la seva vestidura. Aprèn habilitats mitjançant assaig-error (treballs realitzats satisfactòriament  són recompensats , els fallits són càstigs), per repetició (aprendre escriure el seu nom o el de diversos objectes diverses vegades) i imitació (aprenentatge a menjar amb coberts). Estimula la seva memòria canviant els objectes de lloc, aprèn a relacionar objectes amb el seu dibuix en una pissarra i posteriorment relaciona aquests objectes amb els seus noms i significats de les paraules respecte als objectes. Això l’ajuda  per demanar coses per a les seves necessitats. Li castiga injustament quan a realitzar una tasca de forma satisfactòria, per inspirar el concepte de justícia. En rebel·lar-se davant aquest acte demostra tenir moral, saber jutjar i entendre el que l’envolta.

Posseeix enginy, ja que és capaç de construir objectes i d’inventar.

Per finalitzar, ell aconsegueix relacionar-se amb altres persones però amb un llenguatge no verbal, no aprendrà a parlar, ja que l'adquisició del llenguatge només es pot aprendre en una edat primerenca. També a part d’adquirir-lo els primers anys de vida es necessita a altres éssers humans i estímuls per després aprendre a parlar, cosa que el Victor no va poder pel seu aïllament en el bosc.

(Rincón del Vago i apunts)

# data[].attributes.body
Clica sobre la imatge!!!

# data[].attributes.body
A continuació us deixo un conte que vam crear les meves companyes i jo a un dels seminaris que vam fer: Clica sobre la imatge!!!

# data[].attributes.body
Un altre dels aspectes a destacar és el dibuix, ja que com diu aquest blog de Naturala "Inspiracción para tu dia a dia", igual que succeeix amb el jo, dibuixant i gargotejant, els infants senten el plaer de moviment. El dibuix és una activitat motora que és important per formació de la personalitat. Una vegada l'infant ja domina el moviment i la traçada gràfica, madura de manera psicològica, motora, intel·lectual i afectiva.
Per l'educació dels infants, és molt import la seva imaginació i la seva creativitat. El dibuix és un procés una mica complex, gràcies a ell, els infants capten i reuneixen diversos elements de la seva experiència per a forma un conjunt amb un nou significat.
En aquest procés de seleccionar, interpretar i reformar aquests elements, el nen/a transmet mitjançant el seu dibuix, una part de si mateix: com pensa, com sent i com es veu. Per això, cal donar al nen l'oportunitat de crear constantment, per mitjà de la seva imaginació i a través del dibuix.

# data[].attributes.headline
ETAPES DE L'EXPRESSIÓ GRÀFICA DE V. LOWENFELD

# data[].attributes.subject
ETAPES DE L'EXPRESSIÓ GRÀFICA DE V. LOWENFELD

# data[].attributes.body
A continuació, vull explicar les etapes de l'expressió gràfica (V. Lowenfeld):
L'etapa dels gargots va des dels 18 mesos fins als 4 anys. A l'inici, és a dir a partir dels 18 mesos comença la preparació del descobriment del grafisme. Més tard, 2 anys després sorgeix els gargots desordenats que és quan apareix els traços sense control, desordenats i no tenen intenció representativa. Després sorgeixen els gargots ordenats a partir dels 3 anys, on comença a tenir connexió entre els seus traços i els seus moviments que realitza. Els traços són més llargs i variats i acostuma a omplir tot el full. De vegades, després de fer-ho els dóna un significat o un nom.
I per acabar els gargots amb nom que és a partir dels 3 anys i mig, on els gargots són més diferenciats, pot posar nom als gargots abans o quan els realitza i, a partir d'aquest moment, seran intencionals.

Per altra banda està l'etapa preesquemàtica, comprèn dels 4 als 7 anys. Els principals components són:
-És conscient del que representa. Els seus dibuixos estan directament relacionats amb les seves pròpies vivències.
-La primera figura aconseguida és la humana.
-Més tard dibuixa el tronc, millora els braços i les cames i omple el cap- Als 6 anys la representació de la figura humana ja és molt encertada.
-La distribució de l'espai, després pot haver-hi juxtaposició i finalment, les figures es distribueixen d'una manera més convencional.
-La proporcionalitat de la mida de les figures acostumen a ser molt subjectives.
(Dolors Roquet, 2016, Desenvolupament cognitiu i motor)

I el realisme visual que va aproximadament entre els 9/10 anys.
• Passen de dibuixar el que saben al que veuen.
• Suposa un grau elevat de selecció, identificació i simbolització
• Domini de tècniques gràfiques i plàstiques del dibuix
• Capacitat per apreciar la configuració de la forma considerant la proporció, el volum i la perspectiva
• Expressió creativa i apreciació de les arts (a partir dels 15 anys)
(González,2020).

# data[].attributes.body
Aquí us deixo un vídeo de V. Lowenfeld perquè l'entengueu millor:

# data[].attributes.body
Aquí us deixo un altre vídeo que em va agradar molt. Ho vam fer l'altre dia a classe "domini instrumental amb l'ajuda d'un adult":

# data[].attributes.body
A més d’això, vull esmentar l’evolució de la motricitat gràfica de G. Calmy:

L’evolució de la motricitat gràfica depèn del predomini d’algun d’aquests tres factors:

-Primer, del factor motor: prensió, postura i autonomia del braç, l’avantbraç i la mà.

-Després, del factor perceptiu: inclou la percepció visual i, per tant, la coordinació ull-mà.

-Finalment, del factor representatiu: referit al significat que l’infant dóna al que dibuixa.
Clica sobre del document!!!

# data[].attributes.body
A més, vull parlar de la importància que té el joc per als infants, ja que és una activitat de vital importància i imprescindible pel desenvolupament i aprenentatge del nen/a.
Per als infants jugar és una necessitat bàsica, conjuntament amb el menjar, dormir, descansar... i això es presenta des del naixement de manera natural.
En els primers mesos de vida, el joc consisteix a realitzar-se amb altres persones i l'entorn.
Així que, jugar en els primers mesos és sentir diferents sons, reconèixer les veus de les persones que els envolta, buscar la mirada de les persones, respondre amb un somriure, començar a vocalitzar, explorar el mateix cos, entre d'altres.
A mesura que els infants van creixent, el joc es fa cada vegada més complex. Així com: explorar els objectes, es mou i descobreix nous espais.....
Jugant desenvolupen la intel·ligència i la creativitat, relacionant-se amb els altres i acceptar els límits.
A més, gràcies al joc desenvolupen la motricitat, la millora dels moviments, l'equilibri i la coordinació.
En definitiva, el joc és molt important i imprescindible per conèixer el seu entorn i és molt gratificant pels infants.

El joc és una activitat global en la qual l'infant s'implica molt personalment, tant des del punt de vista motriu, afectiu, cognitiu com interactiu o social.
És una activitat lliure, es dóna en un espai personal, amb possible error, que li permet relaxació psicològica perquè no comporta perill ni judici de valors.
(González, 2020)

# data[].attributes.body
Per altra banda, en el llibre de desenvolupament cognitiu i motor de l’any 2016, explica que el joc té un caràcter universal. Els infants de totes les cultures o de totes les èpoques han jugat, però canvia la condició social del joc.

És un dinamitzador del desenvolupament infantil, una activitat molt necessària per a l’esfera social (conducta) i per adquirir les capacitats intel·lectuals, motores o afectives.

És una acció que s’ha de fer sense obligació, amb temps i l’espai necessari.

Per tant, el joc ha de ser: agradable, lliure, espontani i totalment voluntari, amb una facilitat en si mateix, implica activitat, que es desenvolupa en una realitat fictícia, amb una limitació espacial i temporal, pròpia de la infància, innat, reflecteix l’etapa evolutiva de l’infant, permet a l’infant afirmar-se, afavoreix el procés socialitzador, funció compensadora de desigualtat, integradora i rehabilitadora i els objectes no són imprescindibles.

Seguidament, vull esmentar a diversos autors que parlen de com és el joc per a ells i perquè serveix: Fes clic a la imatge!!!

# data[].attributes.body
El joc està relacionat a múltiples situacions d’aprenentatge vinculades amb les quatre dimensions bàsiques del desenvolupament que ja hem vist: Psicomotriu Intel·lectual/Cognitiu Social Afectiu i emocional

(Gonzalez, 2020)

En el llibre de desenvolupament cognitiu i motor de l’any 2016 parla de les dimensions bàsiques del desenvolupament  que a continuació passo a detallar-les:

L’àmbit psicomotor: els primers moviments són repetitius, involuntaris i satisfactoris ( reflexió i to muscular).

A més apareix:

-Les figures humanes, les imitacions, moviments més elaborats i complexos: maduració muscular i desenvolupamentn psicomotor.

-Progressiva adquisició de control de les parts del cos:postura, redreçament, força i equilibri.

-Aparició de la deambulació : nou món per explorar.

-Cap al descobriment de l’entorn físic i social.

L’àmbit cognitiu: el nadó amb els seus moviments i elaborar uns esquemes d’acció.

-Amb l’assimilació dels esquemes d’acció s’inicia la construcció de les estructures bàsiques del coneixement.

-A partir dels dos anys.

-Aparició del joc simbòlic.

-Domini del llenguatge.

-Aquestes conquestes seran claus en el desenvolupament cognitiu i en l’elaboració de noves estructures de coneixement.

Pel que fa a l’àmbit afectiu, l’efecte és imprescindible per al desenvolupament i l’equilibri emocional en la infància.

-El tacte emocional s’amplia enormement quan el nen o la nena passa a relacionar-se amb persones adultes o els seus iguals.

-El joc ajuda als nens i nenes a ampliar horitzons i superar les restriccions rígides que marca la realitat.

I per acabar l’àmbit social que s’inicia en la intersecció nadó-persona adulta.

-A l’escola infantil els nens/es apliquen els seus contactes socials. Al principi el seu joc és individual i egocèntrics.

-La maduresa social que permet relacionar-se de manera ajustada amb altres persones solament s’aconsegueix relacionar-se.

-Aspectes positiu del joc: aprèn a relacionar-se, al seu torn, al moment de satisfer els desitjos, a compartit altres punts de vista, a superar l’egocentrisme i establir lligams d’amistat.

-Aspecte negatiu del joc: competitiu, civilitat, enveja i gelosia.

Per altra banda, hi ha 3 autors (Vigosthy, Piaget, Winnicott ) que parlen de quan l’infant comença a jugar:

Vygotski:  •  Quan s’adquireix la funció simbòlica •  Abans és l’objecte que determina l’acció

Piaget:  A partir dels 3 mesos i es confon amb l’activitat cognitiva

Winnicott i altres autors de la psicoanàlisi: Es manifesta des del naixement, interactua amb “objectes” diversos  i S’utilitzen espais, temps cada cop més prolongats i es construeixen situacions cada vegada més riques i complexes.

(Gonzalez, 2020)
Fes clic a la imatge!!!

# data[].attributes.body
A més vull, explicar segons la classificació que va fer del joc Rüssel, basant-me en el text d'Irene López Chamorro "EL JUEGO EN LA EDUCACIÓN INFANTIL Y PRIMARIA".
Clica en la imatge!!!

# data[].attributes.headline
ACTIVITATS QUOTIDIANES COM APRENENTATGE A L'EDUCACIÓ INFANTIL

# data[].attributes.subject
ACTIVITATS QUOTIDIANES COM APRENENTATGE A L'EDUCACIÓ INFANTIL

# data[].attributes.body
A l'educació infantil, hi ha una sèrie d'aprenentatges vinculats amb les necessitats vitals dels infants, aquestes són les activitats de la vida quotidiana.
Les activitats de la vida quotidiana dels infants, són un dels factors importants de l'activitat educativa. Particularment al primer cicle, el bebè necessita cures centrades en aquelles necessitats vitals, ja que al llarg del dia s'estableix una seqüència d'accions (l'acollida, l'acomiadament, la higiene, el descans, l'alimentació...) que es van repetint diàriament creant un seguit d'hàbits i rutines que aporten estabilitat i seguretat als infants.
(La Baula, 2017)
A més, les activitats quotidianes, són experiències d'interacció Adult - Infant significatives, estan relacionades amb les necessitats bàsiques i moments especials del dia, vertebren la vida quotidiana del nadó / infant i són formes d'intervenció / satisfacció pautades per la cultura – L'adult.
(González, 2020)

Com diu l'article de la Baula Reflexions per a compartir, per tal que aquestes activitats quotidianes siguin significatives educativament, es poden referenciar a alguns principis de la pedagogia de Pikler-Lóczy:

En l'aspecte de l'activitat autònoma, s'ha de deixar als infants el temps necessari, sense interferir perquè puguin fer ells sols una rutina i puguin provar els cops que els hi faci falta. Els adults els poden guiar, pautar, indicar, però no fer-ho per ells i menys si el nen/a no demana ajuda. Els aprenentatges de qualitat, es donen quan s'han realitzat autònomament, quan han après per ells mateixos els recursos i estratègies que necessiten per a assolir-ho.
A més de l'activitat autònoma i la lliure circulació en l'espai, l'infant va tenint consciència de si mateix. Gràcies a la vida quotidiana, aprèn a reconèixer les seves necessitats vitals, a tenir recursos per satisfer-les, etc.

Un altre dels aspectes, és la relació afectiva privilegiada. Amb aquests aspectes s'ha respectat als infants en tot moment i donar-los tota la cura necessària als nostres actes i gestos per crear un vincle i una connexió amb l'infant. Els moments de cura i atenció són els idonis per a crear aquesta relació afectiva. Mirant, tocant, parlant, somrient, acaronant, calmant, establim aquests vincles afectius que els proporciona la seguretat que estarem presents quan ens necessitin.

En aquest vídeo podreu veure més en profunditat qui era Pikler i en què es caracteritzava la seva teoria:  Clica en la imatge!!!

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Emmi Pikler fue una pediatra formada en Viena durante los años 20 del siglo pasado, en la cuna europea de las ideas reformistas. Su espíritu autodidacta se nutrió del psicoanálisis (Freud, Bowlby, Spitz, Wallon, Winnicot), del constructivismo, de la teoría del apego y de autoridades de la pedagogía como Montessori ó Steiner.

Emmi Pikler demostró su "visión del niño como ser autónomo" durante décadas, hasta que su tesis alcanzó validez científica, observando, reflexionando y registrando la actividad cotidiana de cientos de niños y niñas en el "Hogar Infantil" de la calle Lóczy (Budapest), después "Instituto Lóczy", que Emmi Pikler dirigió desde 1946 hasta 1979. Cientos de criaturas, cuyas familias biológicas no las podían mantener a su cargo, encontraron en Lóczy un verdadero hogar, más que un orfanato al uso. Emmi Pikler se esforzó en cubrir todas sus necesidades, ofreciéndoles el máximo bienestar y favoreciendo su optimo desarrollo en todos los planos de la persona (físico, emocional, cognitivo, social).

Desarrolló una serie dePrincipios Pedagógicos para formar a las cuidadoras que se ocuparían de los bebés, pero más que un "método", Emmi Pikler propone una manera diferente de mirar al niño, que se explicita en un cambio de actitud del adulto, una transformación del rol que desempeñamos (padres-madres-educadores/as) en nuestra relación con cada niño y niña, quedando los adultos en un lugar de igualdad y respeto respecto a los bebes

Para favorecer la calidad de este vínculo Emmi Pikler crea un sistema de cuidados único y original, casi un arte, convirtiendo los momentos cotidianos de los cuidados (aseo y vestido, lactancia y comidas, porteo, estar en brazos e inducción al sueño) en momentos privilegiados, de máxima intimidad, atención y contacto, en los que el bebé experimenta e integra vivencias esenciales que cimientan

la seguridad emocional que necesita para sentirse disponible a nivel psicomotriz y mostrarse activo en la exploración de su entorno, y así poder apropiarse del mundo externo por propia iniciativa, favoreciendo el aprendizaje autónomo.

1- Cuidado infantil. En este área Pikler explora la dimensión relacional entre adultos y niños, en la cual el adulto es el responsable de la interacción positiva. La estabilidad interior y la presencia en el cuidado del niño son la base de la pedagogía Pikler . Cada acción debe producirse siguiendo los propios intereses del niño para poder establecer un vinculo de confianza.

2- Un segundo punto básico es permitir que el niño pueda hacerlo todo por si mismo. Debe darse el margen suficiente para poder cubrir esta necesidad básica del niño. El objetivo es permitir el libre desarrollo de los movimientos y de los ritmos individuales.

3- Otro aspecto en este concepto es prestar una atención especial al entorno para poder crear un ambiente de seguridad y garantizar que el juego y los cuidados tienen lugar de acuerdo con la edad del niño.

El niño , al sentirse libre, se muestra con una actitud más positiva, más activa e interesada que le llevara a aprender los movimientos a partir de su propia acción y autonomía. Esta libertad queda asegurada por una "ropa adecuada", un espacio suficiente y la asistencia de todo adiestramiento por parte del adulto. El desarrollo motor se realizará de esta forma de un manera completamente espontánea, mediante su propia actividad autónoma.

"Moverse en libertad" , este el título de uno de sus libros. En él explica el propósito de establecer un método de educación en el que el desarrollo motor del niño se desarrolle de un modo espontáneo en función de su maduración orgánica y nerviosa.

Referencia: Taller: La propuesta pedagógica de Emmi Pikler // Emmi Pikler, postulados del Instituto Pikler-Loczy //Recursos Waldorf

# data[].attributes.attachment_link.description
Emmi Pikler fue una pediatra formada en Viena durante los años 20 del siglo pasado, en la cuna europea de las ideas reformistas. Su espíritu autodidacta se nutrió del psicoanálisis (Freud, Bowlby, Spitz, Wallon, Winnicot), del constructivismo, de la teoría del apego y de autoridades de la pedagogía como Montessori ó Steiner.

# data[].attributes.body
En conclusió, gràcies al joc els infants poden divertir-se, desenvolupar necessitats físiques, aprendre, alliberar-se de les activitats quotidianes, entre d'altres. Encara així, com diu l'article La importància del juego en la Educación Infantil de Lucía Mateu de l'any 2012, a part d'aquests avantatges anomenats anteriorment, des del sistema escolar és pressiona perquè l'infant entri abans a una educació formal, en la que el joc tingui escassa cavitat. Crec que això més que res, es fa per interès monetari, ja que no tan sols es minimitza el potencial del joc en l'aprenentatge, sinó que també, s'està oblidant de la importància que té el joc en el desenvolupament emocional, afectiu i físic dels infants.
Per tant, cal donar suport a el joc, ja que és un dret que tenen tots els infants i una oportunitat que tenen els adults per gaudir. Parar-se una bona estona, divertir-se i admirar les coses més simples.
En definitiva, un nen/a que juga, és un nen/a que estima la vida, que entén i tolera situacions difícils, que estima als qui li envolten, és un nen/a que somriu i és feliç.

# data[].attributes.body
Crec que el tema dels vincles i els límits són molt importants en el desenvolupament de l'infant, ja que els vincles aporten la seguretat a l'infant per créixer i desenvolupar-se. A més del vincle, els límits, ajuden a percebre la seva individualitat, a tenir més consciència d'ell, sentir-se segurs i aprendre, amb el temps a ser pacients i flexius, així com, simbolitza inicialment per l'espera entre la demanda de l'infant i la resposta de l'adult.

En aquest cas, em centraré en el tema límits perquè donant a l'infant immediatament el que vol, no el fem més feliç, sinó que acceptes a donar tots els desitjos que volen perquè no s'enfadin o no ens molesti en un moment determinat. També els infants han d'aprendre fins on poden arribar en la relació dels seus pares, ja que en el desenvolupament de la personalitat aquests, posen a prova als adults assajant i comprovant aquests límits i com diu Naouri cal que els pares tinguin igualtat de rols entre ells, que comencen a prendre decisions i inculcar valors morals.A més l'espera introdueix un espai entre l'infant i  l'adult. Cal deixar un temps per mirar, escoltar... Aquest temps d'espera permet a l'infant experimentar la sensació i descobrir-se com a ésser diferenciat i als pares escoltar i entendre quina és la necessitat de l'infant.
En definitiva, és molt important posar límits als infants, ja que si no existeixen aquests límits, podran tenir conseqüències negatives.
Per altra banda, Nistch i Schelling (1998) esmenten una sèrie de comportaments que tenen els pares davant dels seus fills/es, com per exemple no saber "Dir No", ja que, implica establir una distància entre el desig i la seva realització; també actuar de forma diferent dels seus pares, imposar límits estrets de la desconfiança de les seves capacitats, entre d'altres...
En aquesta pàgina web i trobareu 10 consells per aplicar límits educatius:

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Para educar de manera eficaz a nuestros hijos debemos marcar las reglas en casa con el objetivo de cumplirlas. El secreto es hacerlo de manera coherente y con firmeza.

Una de las consecuencias educativas de una falta de habilidad a la hora de establecer las normas y de marcar los límites puede ser la falta de respeto, que se produce cuando hablamos demasiado, exageramos en la emoción, y en muchos casos, nos equivocamos en nuestra forma de expresar con claridad lo que queremos o lo hacemos con demasiada autoridad.

Cuando necesitamos decir a nuestros hijos que deben hacer algo y 'ahora' (recoger los juguetes, irse a la cama, etc.), es decir, ponerle algún límite debemos tener en cuenta algunos consejos básicos:

1. Objetividad
Es frecuente escuchar en nosotros mismos y en otros padres expresiones como 'Pórtate bien', 'sé bueno', o 'no hagas eso'. Nuestros hijos nos entenderán mejor si marcamos nuestras normas de una forma más concreta. Un límite bien especificado con frases cortas y órdenes precisas suele ser claro para un niño. 'Habla bajito en una biblioteca'; 'agarra mi mano para cruzar la calle' son algunos ejemplos de formas que pueden aumentar sustancialmente la relación de complicidad con tu hijo.

2. En muchos casos, podemos dar a nuestros hijos una oportunidad limitada para decidir como cumplir sus órdenes. La libertad de oportunidad hace que un niño sienta una sensación de poder y control, reduciendo las resistencias. Por ejemplo: 'Es la hora del baño. ¿Te quieres duchar o prefieres bañarte?'. 'Es la hora de vestirse. ¿Quieres elegir un traje o lo hago yo?' Esta es una forma más fácil y rápida de dar dos opciones a un niño para que haga exactamente lo que queremos.

3. En cuestiones realmente importantes, cuando existe una resistencia a la obediencia, nosotros necesitamos aplicar el límite con firmeza. Por ejemplo: 'Vete a tu habitación ahora' o '¡Para!, los juguetes no son para tirar' son una muestra de ello. Los límites firmes se aplican mejor con un tono de voz seguro, sin gritos, y un gesto serio en el rostro. Los límites más suaves suponen que el niño tiene una opción de obedecer o no. Ejemplos de ligeros límites: '¿Por qué no te llevas los juguetes fuera de aquí?'; 'Debes hacer las tareas de la escuela ahora'; 'Vente a casa ahora, ¿vale?''. Esos límites son apropiados para cuando se desea que el niño tome un cierto camino. De cualquier modo, para esas pocas obligaciones 'debe estar hecho', serás mejor cómplice de tu hijo si aplicas un firme mandato. La firmeza está entre lo ligero y lo autoritario.

4. Acentúa lo positivo
Los niños son más receptivos al hacer lo que se les ordena cuando reciben refuerzos positivos. Algunas represiones directas como el 'no', dicen a un niño que es inaceptable su actuación, pero no explica qué comportamiento es el apropiado. En general, es mejor decir a un niño lo que debe hacer ('habla bajo') antes de lo que no debe hacer ('No grites'). Los padres autoritarios tienden a dar más órdenes y a decir 'no', mientras los demás suelen cambiar las órdenes por las frases claras que comienzan con el verbo 'hacer'.

5. Guarda distancias
Cuando decimos 'quiero que te vayas a la cama ahora mismo', estamos creando una lucha de poder personal con nuestros hijos. Una buena estrategia es hacer constar la regla de una forma impersonal. Por ejemplo: 'Son las 8, hora de acostarse' y le enseñas el reloj. En este caso, algunos conflictos y sentimientos estarán entre el niño y el reloj.

6. Explica el porqué
Cuando un niño entiende el motivo de una regla como una forma de prevenir situaciones peligrosas para sí mismo y para otros, se sentirá más animado a obedecerla. De este modo, lo mejor cuando se aplica un límite, es explicar al niño porqué tiene que obedecer. Entendiendo la razón, los niños pueden desarrollar valores internos de conducta o comportamiento y crear su propia conciencia. Antes de dar una larga explicación que puede distraer a los niños, manifiesta la razón en pocas palabras. Por ejemplo: 'No muerdas a las personas. Eso les hará daño'.

7. Sugiere una alternativa
Siempre que apliques un límite al comportamiento de un niño, intenta indicar una alternativa aceptable. Sonará menos negativo y tu hijo se sentirá compensado. De este modo, puedes decir: 'ese es mi pintalabios y no es para jugar. Aquí tienes un lápiz y papel para pintar'. Al ofrecerle alternativas, le estás enseñando que sus sentimientos y deseos son aceptables. Este es un camino de expresión más correcto.

8. Firmeza en el cumplimiento
Una regla puntual es esencial para una efectiva puesta en práctica del límite. Una rutina flexible (acostarse a las 8 una noche, a las 8 y media en la próxima, y a las 9 en otra noche) invita a una resistencia y se torna imposible de cumplir. Rutinas y reglas importantes en la familia deberían ser efectivas día tras día, aunque estés cansado o indispuesto. Si das a tu hijo la oportunidad de dar vueltas a sus reglas, ellos seguramente intentarán resistir.

9. Desaprueba la conducta, no al niño
Deja claro a tus hijos que tu desaprobación está relacionada con su comportamiento y no va directamente hacia ellos. No muestres rechazo hacia los niños. Antes de decir 'eres malo', deberíamos decir 'eso está mal hecho' (desaprobación de la conducta).

10. Controla las emociones
Los investigadores señalan que cuando los padres están muy enojados castigan más seriamente y son más propensos a ser verbalmente y/o físicamente abusivos con sus niños. Hay épocas en que necesitamos llevar con más calma la situación y contar hasta diez antes de reaccionar. Delante de un mal comportamiento, lo mejor es contar un minuto con calma, y después preguntar con tranquilidad, '¿que ha sucedido aquí?'.

Puedes leer más artículos similares a Cómo aplicar límites a los niños, en la categoría de Límites - Disciplina en Guiainfantil.com.

Publicado:
Actualizado:

# data[].attributes.attachment_link.description
Diez consejos e ideas para aplicar límites a los niños. Cómo exigir disciplina y hacer que los hijos obedezcan a los padres. Los niños necesitan de límites para saber qué esperan sus padres de ellos. Niños sin límites o normas claras y firmes, pueden convertirse en niños mandones y autoritarios.

# data[].attributes.body
Aquí us deixo un vídeo sobre els límits perquè podeu entendre la importància dels límits i com s'han de posar:

# data[].attributes.body
Com a conclusió, podríem dir que la infància és el període més important del nen/a, és quan comença a aprendre molt aviat sobre el que li envolta. L'infant està en continu aprenentatge, té les primeres experiències, tant socials com educatives, percep el vincle afectiu i el suport necessari dels seus pares i familiars, per la qual cosa tot això influirà en el seu desenvolupament físic, emocional, cognitiu i social.
Podríem dir que fins fa ben poc, no se sabia a penes res sobre la importància del desenvolupament del nen/a en la infància i que antigament els nens/a, podien ser tractats mal (actualment, hi ha lleis que emparen el maltractament) sense mirar les conseqüències que això els podria portar per al seu bon desenvolupament. Gràcies als autors esmentats en aquest blog i a molts més que hem deixat en el tinter, podem saber les diverses etapes, que passa l'infant en el seu creixement, els factors que més influeixen per al seu millor desenvolupament i els diferents sistemes que envolten a l'individu.
Aquests autors destaquen la importància que tenen els primers anys de vida, ja que és quan l'infant es va formant a poc a poc, segons hagi estat la teva infància així seràs en un futur, és a dir, aquests primers anys influiran molt directament en la personalitat, en com som o serem durant els pròxims anys i que actituds tenim o tindrem en un futur.
També hem après que el lloc també influeix en el desenvolupament del nen/a, és a dir, segons on i com visqui el nen/a així serà, per la qual cosa sempre haurem d'estar amb molta cura i atenció amb ells i sobretot garantir-los una bona formació. Per aquest motiu els nens/as que s'enfrontin a la violència, la pobresa... són més vulnerables i aquesta situació pot truncar-los la seva personalitat.
Per tot l'esmentat anteriorment, crec que podríem, o millor dit, hauríem de ser capaços de millorar el desenvolupament dels nens/as en llocs on la situació no és possible, hauríem de ser capaces de canviar les nostres conductes per a un futur millor.
A més, vull destacar la importància que té la figura d'un educador/a, ja que cada nen/a és d'una manera i va al seu ritme i has de deixar que aprenguin per si sols i educar-los a cadascú per separat. També els educadors/es són pilars fonamentals pels infants, ja que aquests tenen la funció de guiar-los i ajudar-los a desenvolupar-se com a persones.
Un educador ha d'estar sempre allà per ajudar-los i guiar-los en qualsevol situació. Però que l'has d'ajudar quan ells t'ho demanen.
A més, han de sentir-se còmodes amb l'educador/a, així d'aquesta manera tenen més confiança amb ell/a, dóna un ambient més càlid i fa que els infants es trobin segurs.

Per a finalitzar m'agradaria fer una autoavaluació d'aquesta assignatura. Des del començament haig de dir que era una de les meves assignatures favorites, ja que el seu funcionament era molt dinàmic, creatiu i motivador, ja que es barrejava la teoria amb activitats (seminari), em semblaven classes molt originals, ja que és sortir del rutinari. M'ha fotut molt haver de suspendre la dinàmica de les classes encara que hagi estat per un motiu aliè a la nostra voluntat, pel Covid-19. Això a fet que se suspenguessin les classes i s'hagi hagut d'impartir de manera online, de manera que s'ha perdut tota l'essència de l'assignatura i no s'hagi pogut gestionar bé. Així i tot, el contingut d'aquesta assignatura m'ha continuat agradant, ja que veig que per a un futur pròxim em servirà de molt.
Espero que us hagi agradat i gràcies!!!

# data[].attributes.body
DESENVOLUPAMENT DE LA COMUNICACIÓ I LLENGUATGE

A l’aula d’educació infantil i, i en general, en els diferents serveis d’atenció a la infància, el desenvolupament del llenguatge és una de les prioritats de la intervenció:

-De manera informal, en la interacció rutinària i quotidiana amb els infants.

-Sistemàtica a partir d’activitats dissenyades específicament, per afavorir aquests aprenentatges. En aquest sentit parlaré dos blocs d’activitats:

El bagul del bur: conjunt d’activitats de respiració relacionades amb el buf, per treballar en edats primerenques, a fi de millorar la qualitat i la qualitat respiratòria dels infants.

Jocs de llenguatge: A part de que serveix per afavorir el llenguatge oral, també serveixen per potenciar el sentit del ritme l’atenció, la memòria i la iniciativa creadora.

És important aprofitar qualsevol situació d’interacció per afavorir el desenvolupament, tant l’expressió com la comprensió verbal.

Alguns dels moments propensos per a aquesta estimulació són els següents:

-L’atenció de les necessitats bàsiques i rutines com l’hora de dinar, de la higiene, el vestit o el descans.

-Les activitats de jocs, tant de joc lliure com dirigir. L’educador pot preguntar-li la joguina que vol, sobre el que fa o si s’ho passa bé, d’aquesta manera també estimula l’emissió del missatge.

-Les activitats més experimentals(tallers) o específiques(psicomotricitat), on l’educador/a verbalitza les accions que han de dur a terme els infants i en molts casos les gestualitza.

-El tacte quotidià, on l’educador/a parla amb els infants i aquests/es li expliquen les seves vivències i experiències.

Per afavorir l’aprenentatge és important aplicar unes pautes que convé que l’educador/a adopti com a hàbits propis:

-Afavorir un ambient relaxat, que motivi a la lliure expressió.

-Induir els nens i nenes que parlin tan sovint com si possible.

-Utilitzar un llenguatge estructura senzilla.

-Parlar poc a poc, amb una bona articulació, un volum adequat i una entonació agradable.

-Acompanyar el missatge verbal amb el suport de recursos no verbals.

-Respectar l’evolució de l’infant en l’adquisició del llenguatge.

L’objectiu és promoure la interacció amb els infants i que aquesta interacció sigui de qualitat.

# data[].attributes.body
-.(2016, 6 maig). Sigmund Freud, el hombre que explicó nuestros sueño, en el doodle de Google. Recuperat de : https://www.laopiniondezamora.es/vida-y-estilo/tecnologia/2016/05/06/sigmund-freud-hombre-explico-suenos/923436.html

-González Medel, K. S. (2014, 20 agosto). Etapas del desarrollo psicosexual. Recuperat de:

https://es.slideshare.net/S12002059/etapas-del-desarrollo-psicosexual-de-sigmund-freud

- Álvarez Carneros, Pablo. (.) .La Teoría Ecológica de Urie Bronfenbrenner. Recuperat de: https://psicologiaymente.com/desarrollo/teoria-ecologica-bronfenbrenner

-La Baula. (2017, 22 juny). El valor educatiu de les activitats quotidianes. Recuperat de: https://labaula.org/el-valor-educatiu-de-les-activitats-quotidianes/

-Fun4us. (2017, 7 febrer). La propuesta pedagógica de Emmi Pikler. Recuperat de: https://fun4us.org/2017/02/07/la-propuesta-pedagogica-de-emmi-pikler/

-Mateu, Lucía . (2012, 9 març). La importancia del juego en la Educación Infantil. Recuperat de:  http://luciamateu.blogspot.com/2012/03/la-importancia-del-juego-en-la.html

-Coronado, P. (s. f.). El dibujo infantil. La importancia y fases de los garabatos. Recuperat de: https://www.naturarla.es/el-dibujo-infantil-la-importancia-y-fases-de-los-garabatos

-Vanessa Vizcarra Cañete i José Pérez Gañan. ( 2019, Abril). La importància del joc. Recuperat de: www.fersalut.cat/2019/04/15/la-importancia-del-joc/

-Blanco, V. (2012, 12 novembre). Teorías del Juego. Recuperat de: https://actividadesludicas2012.wordpress.com/2012/11/12/teorias-de-los-juegos-piaget-vigotsky-kroos/

-López Chamorro, Irene. (.). El juego en la educación infantil y primaria. Recuperat de: http://educacioninicial.mx/wp-content/uploads/2017/11/JuegoEIP.pdf

-Orientacionandujar. (2019, 24 març). Diapositiva2-1. Recuperat de: https://www.orientacionandujar.es/2019/03/24/materiales-evolucion-del-lenguaje-de-0-a-6-anos/diapositiva2-1/

-Unidad de desarrollo Infantil y Atención Temprana. Vithas Hospital Virgen del Mar. (2017, 09 octubre).Etapas en la adquisición del lenguaje. Recuperat de:

https://atenciontemprana-atai.es/novedad/etapas-en-la-adquisicion-del-lenguaje/23

-Filmaffinity. (s. f.). El pequeño salvaje . Recuperat de: https://www.filmaffinity.com/es/film634722.html

https://html.rincondelvago.com/el-pequeno-salvaje_francois-truffaut_2.html

-Clau Vans. (s. f.-a). Etapas del desarrollo cognitivo de Piaget. Recuperat de:

https://www.youtube.com/watch?v=y8fh2e5O2UY

-Guiainfantil. (2015, 24 juliol). Cómo aplicar límites a los niños. Recuperat de:

https://www.guiainfantil.com/educacion/comportamiento/limites.htm

-Guiainfantil. (s. f.-c). Cómo poner límites y normas a los niños. Recuperat de:

https://www.youtube.com/watch?v=ohJw0Xq9elw

-. (s.f-c). Críticas en las teorías de Sigmund Freud. (s. f.). Recuperat de:

https://sites.google.com/site/itssigmundfreud/criticas-en-las-teorias-de-sigmund-freud

-SNDIF. (2016, 29 julio). Identidad. Recuperat de: https://www.youtube.com/watch?v=yQl_n2MIMmU

-Judith Ruiz. (2020). Teoria psicosexual S. Freud. Recuperat de:

https://view.genial.ly/5eca43755cf4ce0d97daa2fc/presentation-freud

-Psicoactiva. (2017, abril 26). La coordinación de esquemas sensoriales de Piaget. Recuperat de: https://www.youtube.com/watch?v=KIlrw0GgGVY

-Ruiz, J. (2020, 5 juny). Desenvolupament cognitiu. Recuperat de: https://view.genial.ly/5ed7b5392565c70d09300b46/social-action-desenvolupament-cognitiu-de-piaget

-Belmonte Bustamante, C. (s. f.). Importante para la actividad motriz. Recuperat de:

https://slideplayer.es/slide/10727495/

-Leonardo Jaramillo A . (2015a, mayo 31). Etapas del Dibujo - Lowenfeld. Recuperat de:

https://www.youtube.com/watch?v=6BuJ_I6dkG0

-Carolina Solla . (s. f.-a). Mis primeros garabatos. Recuperat de: https://www.youtube.com/watch?v=z_r8hKhgxVY

# data[].attributes.body
MARIA MONTESSORI
A més de parlar de tots els autors esmentats anteriorment en els diferents apartats, vull destacar la teoria de Maria Montessori, ja que quan vaig fer el grau superior d'educació infantil vaig veure una pel·lícula anomenada "Una vida dedicada a los niños" que tractava de la seva vida i la seva teoria.
Maria Montessori, pensava que els infants han de ser lliures, que han d'aprendre amb l'estima, amb el que tenen en el seu voltat i també amb estímuls i no amb càstigs. Ella el que volia fer és d'alguna manera, ajudar-los perquè siguin independents, perquè creixin com a persones.
Deia que els infants en els seus primers anys, han de ser lliures i s'han de deixar que satisfacin les seves curiositats, imaginació, creativitat... perquè així d'aquesta manera experimentin coses noves per ells mateixos.
A principi de la pel·lícula, es veu als infants tancats en una habitació sense fer res i estan quiets al seu lloc. Ella se n'adona que tancats en una habitació no podien estar sempre perquè tenien que experiments, jugar, veure coses del seu entorn i va decidir portar-los a un jardí perquè veiessin que estava plovent i per veure com era aquesta sensació.
A més d'això, esmenta que la classe ha d'estar adaptada per a ells/es perquè així d'aquesta manera els nens se sentin més arropats i més còmodes.
Montessori, va observar que els infants no jugaven amb les joguines sinó que jugaven amb el material que hi havia a classe, és a dir, el material que utilitzava ells per a ensenyar-los.
Els infants utilitzaven un mètode, era que si un infant s'equivocava i ell/a veu que ho fa malament, doncs un altre cop no ho farà perquè ja sap que això està mal fet.
També, es veu en la pel·lícula, que Maria va començar a fer lletres de fusta perquè els infants aprenguessin a saber les lletres de l'abecedari i d'aquesta manera el nens/es van aprenent a llegir i a escriure només amb el joc.

La veritat és que m'agrada molt aquest mètode i jo el recomano pels primers anys de vida dels infants. Jo el que faria és deixar-los fer el que els infants vulguin, ja que així puguin desenvolupar els seus coneixements a través de l'experiència i desenvolupar la seva creativitat.

# data[].attributes.headline
IDENTITAT, ESTRUCTURA SOCIAL I LA NOCIÓ DEL JO

# data[].attributes.subject
IDENTITAT, ESTRUCTURA SOCIAL I LA NOCIÓ DEL JO

# data[].attributes.body
M'agradaria parla sobre la identitat, l'estructura social i la noció del jo, ja que són factors fonamentals per al desenvolupament de l'infant.

Com va dir González (2010,p. 200) la identitat són parts importants de la vida social en les quals les persones expressen les seves experiències de la vida. La seva construcció es produeix mitjançant signes, a través dels quals vincula els processos socials, culturals i psicològics als quals dóna lloc. (Martínez,2020).

Segons Erikson en el desenvolupament psicosocial hi ha una unió simultània entre les forces psicològiques, biològiques i socials que el psicoanalista diu fisiologia de viure.
La teoria d'Erikson es basa en la Psicologia del jo i és el que estableix la identitat de l'individu. El jo és capaç d'actuar indistintament de l'ego i del superjò. El jo és la part racional i objectiva de la nostra constitució.
Si definim identitat, és el conjunt de trets propis d'un individu o de varis. Aquests trets caracteritzen a l'individu o al grup enfront dels altres, aquests trets formen la nostra identitat i aquestes són innats i hereditaris.
Segons Erikson la formació de la identitat utilitza un pas d'observació i reflexió coincidents en tots els nivells del funcionament mental i on el mateix individu es jutja a partir del que percep, és a dir, basant-se en la manera en què els altres jutgen.

Per Erikson la recerca de la identitat es desenvolupa en l'etapa de l'adolescència donant-se canvis significatius en tota la persona, especialment en el jo, en tal recerca l'adolescent es troba atrapat en un problema d'identitat.
També el jo fa referència al sentit conscient d'un mateix que desenvolupem a través de la interacció social, a la qual cosa Erikson l'anomena identitat del jo, és a dir, la identitat del jo està en constant canvi.

Pel que fa a l'estructura social de Berger & Luckman diuen que tot individu neix dins d'una estructura social objectiva en la qual troba als altres significants que estan encarregats de la seva socialització aquests mediatitzen el món per ell i que els hi són imposats, aquests mediatitzen l'estructura social i en virtut individuals. A més de parlar de l'estructura social, Berger & Luckman parlen de la noció del jo, a partir de l'adquisició de l'altre generalitzat la qual cosa implica que l'individu s'identifica no només amb els altres concrets, sinó amb una generalitat dels altres, amb una societat. La formació dins de la consciència de l'altre generalitzar assenyala una fase decisiva en la socialització, que ens permet comprendre que no sols vivim en el món, sinó que participem cadascun de l'ésser de l'altre. (Martínez, 2020)

Per concloure, la identitat és una característica fonamental de l'ésser humà i fer ser diferents dels altres. És la nostra empremta dactilar, la qual ens diferencia de la resta de les persones i aquesta vinculada a processos socials, culturals i psicològic.
La identitat s'elabora personalment i es construeix a mesura que interaccionem amb els altres. Els trets que formen a la persona són hereditaris o innats.
Així que, estic totalment desacord amb Erikson quan diu que la identitat aquesta orientada capa agents de socialització, com són l'escola, la família o la feina