# data[].attributes.headline
Надія Кибальчич

# data[].attributes.subject
Надія Кибальчич

# data[].attributes.body
Що мала природа найкраще й величне,

То все тут з'єднала: далекії гори,

Химерні та ніжні тумани вечірні,

Блакитнії оселі, блакитнеє море,

Довічно зелені гаї й понад ними Безкарнеє небо, ясне та прозоре

Із цілого світу природа зібрала

Квітки та рослини, щоб тут закрасити,

Й ці кедри прозорі, мов ранок осінній,

Квітчасті й барвисті трояндові віти

Магнолії пишні, стрункі кипариси,

Гнучким виноградом усе те повите.

# data[].attributes.headline
           Леся Українка

# data[].attributes.subject
           Леся Українка

# data[].attributes.body
Тиша в морі..., ледве-ледве

Колихає в морі хвилі;

Не колишуться од вітру

На човнах вітрила білі.

З тихим плескотом на берег Рине хвилечка перлиста;

Править хтось малим човенцем, —

В'ється стежечка злотиста.

# data[].attributes.attachment_link.title
Мандруємо разом( Азовське море )

# data[].attributes.headline
Куїнджі " Ловля риби

# data[].attributes.body
Куїнджі " Ловля риби на Чорному морі "

# data[].attributes.body
Море - це вічний рух і любов, вічне життя. Жюль Верн "Двадцять тисяч льє під водою"

# data[].attributes.body
Море ніколи не старіє. Марк Леві

# data[].attributes.body
Якщо придивитися уважніше, видно, що море синє кожен день по-різному. Марія Парр

# data[].attributes.attachment_link.title
Çâóêè ïðèðîäû - Øóì ìîðÿ è Ìóçûêà

# data[].attributes.attachment_link.metadata.album
Çâóêè ïðèðîäû

# data[].attributes.attachment_link.metadata.title
Çâóêè ïðèðîäû - Øóì ìîðÿ è Ìóçûêà

# data[].attributes.body
Шум моря

# data[].attributes.attachment_link.title
âîñõèùåíèå äåëüôèíîâ

# data[].attributes.attachment_link.metadata.album
SuperÇâóêèÏðèðîäû

# data[].attributes.attachment_link.metadata.title
âîñõèùåíèå äåëüôèíîâ

# data[].attributes.headline
Айвазовський " Одесь

# data[].attributes.body
Айвазовський " Одеська гавань "

# data[].attributes.headline
 Айвазовський «

# data[].attributes.body
Айвазовський « Чорне море » 1881 год

# data[].attributes.body
Леся Українка В морі хвиля за хвилею рине (Уривок із поеми " Подорож до моря")                                                                В морі хвиля за хвилею рине,                  Море наче здіймається вгору,                А склепіння небеснеє синє                            Край свій ясний купає у морю.                  Світло там простяглося від сходу, - Очі вабить стяга та іскриста;              Корабель наш розрізує воду -                   І дорога блакитно-перлиста                  Зостається широка за нами,                     Геть далеко розкочує хвилі,                     Що сердито трясуть гребенями,           Наче гривами огирі білі.                           А здалека, отам на заході,              Срібнокудрії хвилі кивають, -                 Нереїди при сонячнім сході                  Промінь ранній таночком стрівають..                                                      І танцюють химерно та легко, -            Ось близенько вже видно ту зграю,        Аж ізнов одкотилась далеко,                  Геть біліє в туманному краю...              Море, море!                                                        Без краю просторе,                                    Руху повне і разом спокою!                    Забуваю і щастя, і горе -                            Все наземне, -  з'єднатись з тобою

# data[].attributes.body
Леся Українка Вже сонечко в море сіда (Уривок із поеми "Подорож до моря")                                        Вже сонечко в море сіда;                                               У тихому морі темніє;                                                Прозора, глибока вода,                                             Немов оксамит, зеленіє.                                            На хвилях зелених тремтять                                    Червонії іскри блискучі                                                   І ясним огнем миготять,                                             Мов блискавка з темної тучі.                                      А де корабель наш пробіг,                                        Дорога   там довга й широка                                   Біліє, як мармур, як сніг,                                               І ледве примітно для ока.                                         Рожевіє пінистий край;                                              То іскра заблисне, то згасне...                                   Ось промінь остатній!..                                               Прощай, Веселеє сонечко ясне!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Нина Велещук

# data[].attributes.attachment_link.title
ЧОРНЕ МОРЕ. КРИМ. УКРАЇНА.