# data[].attributes.body
Contemplats tots els aspectes, crec que és important recuperar algunes preguntes que va formula Benito a l'article: Desafíos pedagógicos de la escuela virtual. Las TIC y los nuevos paradigmas educativos, i formular-ne de noves per pensar en el futur de les corrents educatives amb la presència de nous recursos estratègics com poden ser les TIC.

- Per què l'escola no canvia o canvia tan poc? Per què són lents els canvis? (Benito, 2009).

- Quins models educatius s'han de fomentar per tal de que els estudiants assoleixin les competències pròpies de la societat actual, amb el fi de que hi hagi una concordança entre educació, societat i realitat?

- Quin paper han d'assolir els diferents agents, no només els humans, de cara als nous reptes?

# data[].attributes.headline
Paradigmes - -> l'evolució amb l'e - learning:  

# data[].attributes.subject
Paradigmes - -> l'evolució amb l'e - learning:  

# data[].attributes.body
Sent conscients que l'educació ha patit una sèrie de canvis, és convenient veure quins van ser els seus inicis per comprendre així com ha evolucionat el concepte i alhora, contemplar quina serà direcció posterior.

1. Conductisme: des d'aquesta corrent es defensa que la base de l'educació és la repetició d'exercicis amb la que interioritzar coneixements i conductes. La insuficiència de la corrent es va veure quan no podia donar resposta al plantejament raonat i als raonament més complexes, on la repetició no era suficient.

2. Cognitivisme: des d'aquesta segona corrent l'educació es focalitza en els processos cognitius que tenen lloc al pensament. Tot i que el paper de les tecnologies era gaire bé inexistent, va ser quan es van començar a tenir presents.

3. Constructivisme: dins d'aquest tercer paradigma Internet es contempla com el mitjà per dur a terme un aprenentatge social, gràcies a l'entorn virtual i a les prestacions que faciliten la interacció i comunicació.

4. Conectivisme: l'últim dels paradigmes descrit per Siemenes postula que l'educació i el coneixement parteixen del desig de la persona per aprendre, interactuan amb les persones i "màquines" per crear xarxes de coneixement.

(Benito, 2009).

# data[].attributes.body
L'evolució del concepte d'educació, contemplant el procés d'ensenyament - aprenentatge, ha patit modificacions amb el pas del temps, una de les més rellevants: la presencia de les TIC. La presència d'aquests nous recursos i estratègies ha fet que apareguin noves formes de concebre l'educació, entre elles: l'educació a distància, l'educació en línia i l'educació en obert, on el docent, l'alumne i els mitjans es plantegen de diferent forma a la tradicional.

# data[].attributes.body
Tal i com es comentava abans, les TIC cada cop tenen més presència en el context educatiu, a un nivell que fa que no ens puguem mantenir indiferents.

El llistat següent són algunes de les tendències que ja s'estan posant en funcionament, entenen aquestes com pràctiques educatives innovadores degut a la presència de les TIC:

1. Analítiques de l'aprenentatge.

2. Apps i m - learning.

3. Assistents virtuals.

4. Aula invertida.

5. BYOD.

6. Gamificació.

7. Geolocalització.

8. Impressió 3D.

9. LMS.

10. MOOC.

11. Programació i robòtica.

12. Realitat augmentada.

13. Recursos educatius en obert.

14. Xarxes socials.

15. Simuladors virtuals.

# data[].attributes.body
L'educació en obert és una metodologia d'aprenentatge on l'estudiant decideix: què aprendre, com aprendre, on aprendre, quan aprendre i a qui recórrer per sol·licitar ajuda. Per tant, és el mateix estudiant qui gestiona el seu procés d'aprenentatge i organitza la informació i coneixement.

________________________________________________________________

Font de la imatge: J. Rojas (2010).

# data[].attributes.body
L'educació en línia és una metodologia d'aprenentatge que utilitza les tecnologies de la Web 2.0 per crear i oferir un entorn d'aprenentatge que inclou recursos per millorar el rendiment individual i organitzatiu de l'estudiant (Sangrà, 2002).

Característiques principals dels components:

Alumne: té un paper actiu i és el centre del procés educatiu. Desenvolupa competències creatives i innovadores i alhora, aprèn amb els companys i professors, donant lloc a un aprenentatge col·laboratiu.

Docent: s'encarrega de tutoritzar i guiar els processos d'aprenentatge dels alumnes, així com d'avaluar-los. Donat a que ja no és la única font de coneixement, adopta més el rol de mentor i guia.

__________________________________________________________

Font de la imatge: Resvista Hey!

# data[].attributes.body
L'educació a distància neix amb el propòsit de que l’educació arribi a tothom que la necessiti. Per tant, ens referim a un model que suposa una alternativa a l’educació presencial. Amb la presència de les tecnologies, es trenquen les barreres de l’espai i el temps i es permet el desenvolupament de l'educació a distància (Simonson).

Característiques principals dels components:

Alumne: es fa càrrec del seu propi aprenentatge, gestionant-lo i organitzant-se de forma individual.

Docent: està present en el procés formatiu de l'alumne per tal de donar supervisió i orientació, però sense que hi hagi un contacte directe i un feed - back reiterat.

____________________________________________________

Font de la imatge: Movimiento Ascenso