# data[].attributes.body
היי שמי מוחמד, אבל כולם קוראים לי מומו.

אני ילד ערבי-מוסלמי ואני גר בצרפת בבית היתומים היהודי של גברת רוזה.

אני לא יודע בן כמה אני אבל מה שכן בטוח זה שאני מעל גיל 3 כי זה הגיל שבו הגעתי לגברת רוזה, שם התחלתי את חיי, כי לפני זה אני לא זוכר כלום.

גברת רוזה גידלה אותי במעון שלה בפריז ברובע בלוויל עם עוד כמה ילדים אחרים שהאימהות שלהם זונות ואני הותיק מכולם, בגלל זה אני תמיד עוזר לגברת רוזה עם שאר הילדים שנמצאים במעון ומנסה לעזור לה שמה שאני יכול.

אני ילד מאוד סקרן, אני תמיד אוהב לשאול שאלות שמסקרנות אותי, לחקור ולדעת דברים,  אני תמיד אוהב לשאול את אדון חמיל שאלות שמסקרנות אותי כי הוא טייל בכל העולם ויש לו חוכמת חיים שאני מעריך מאוד.

למרות שאני נראה ילד עצמאי ואחראי אני גם רגיש מאוד וזה מתבטא בזה שאני דואג לגברת רוזה כל הזמו ועוזר לה בכל דבר.

גברת רוזה היא הדבר הכי קרוב שיש לי לאמא בינתיים ואני אוהב אותה מאוד,

יום אחד גיליתי שגברת רוזה מקבלת כסף על הטיפול שלה בי ואהבתה אליי היא לא חינם, הייתי שבור ובכיתי כל הלילה, זו הייתה האכזבה הראשונה שלי בחיים. אך כשגברת רוזה ראתה אותי ישר היא אמרה לי שאני הדבר הכי יקר וחשוב שיש לה בעולם.

אני מאוד רוצה לפגוש כבר את אמא שלי ואני מחכה לה כל יום... איזה דרך לא ניסיתי כדי למשוך תשומת לב, סחבתי מחנויות,  חרבנתי בכל הפינות בבית ועוד אך אמא שלי עדייו לא הגיעה...

למרות הכל הבנתי שלפחות יש לי את גברת רוזה שאוהבת אותי יותר מכולם ואני אוהב אותה.

# data[].attributes.body
שלום אני מוחמד, או מומו, זה לא כזה משנה.

אני ילד ערבי-מוסלמי, וזה לקח לי זמן לי הרבה זמן להבין. כי איפה שאני גר, לא כל כך אוהבים אנשים כמוני. רובע בלוויל שימשה לי כבית מאז ומתמיד, זאת אומרת מאז גיל 3, כלומר מאז הזכרון הראשון שלי. גברת רוזה היא הזכרון הראשון שלי, מאז שעקבתי לבית היתומים בביתה. כן, אני כרגע גר בבית יתומים בפריז, אני ועוד 5 או 6 ילדים, תלוי בעומס.

גברת רוזה מגדלת אותי מפני שאין אף בן אדם אחר שירצה. אמי זונה ואבי כבר לא בתמונה אפשר להגיד.

אבל גברת רוזה אוהבת אותי, ואני אותה, אך לפני כמה שנים הבנתי שזו לא הסיבה שבגללה אני איתה אלא זה בגלל הכסף, תמיד זה בגלל הכסף. שהבנתי זאת בפעם הראשונה התפרקתי, בכיתי, צעקתי, הרבצתי, ואפילו חירבנתי לגברת רוזה בפינות הבית, הפחד הכי גדול שלי שזה יום אחד גברת רוזה תעזוב אותי. לא הייתי מגדיר את עצמי כילד עם בעיות, כי אני בסך הכל רוצה את צומת הלב שמגיע לי. אבל עכשיו אני בוגר יותר והבנתי שהיא רוצה אותי לא רק בגלל הכסף. הייתי אומר שאני מאוד אינטליגנט וגדול לגילי, אני ילד טוב יחסית שגודל בשכונת פשע ואני מצליח להשתלב לא רע. אני לא נכנס לקטטות, לא מקלל, ולא עושה דברים שאסור. המטרה שלי היא לדאוג לגברת רוזה כמה שיותר, כי כל עוד היא שמחה, אני שמח.

# data[].attributes.body
מתוך בדידות נוראית, עוני כלכלי ומצוקה חברתית, אט-אט מתחיל מומו להעריך ולהעריץ את גברת רוזה בתור אדם ובתור תחליף לאמו הביולוגית.שמי מומו ואניילד ערבי-מוסלמי, כבן ארבע-עשרה, הגדל ומתחנך במעונה של הגברת רוזה מזה אחת-עשרה שנים. מומו מספר בגוף ראשון את כל הסיפור, ודומה שזווית-הראייה האישית שלו משקפת את זו של הסופר עצמו. מומו הוא ותיק ילדי המעון של רוזה והבוגר ביותר וככזה, הוא עוזר לה בטיפול בשאר הילדים במקום.
כל שאיפתו היא לחשוף ולגלות את מוצאו המשפחתי ולדעת מי הם הוריו – דבר הנשמר בסוד אצל רוזה במשך השנים. רוזה נוהגת במומו כאם הדואגת לבנה.  היא יודעת ומסתירה ממנו שאמו הביולוגית היתה זונה שנרצחה בידי סרסורה, שנכלא לאחר הרצח במשך שנים רבות במוסד לחולי-רוח והוא כנראה אביו של מומו. רוזה חרדה שמא תאוות הרצח והשיגעון עלולים לעבור בתורשה למומו, ועיסוקי הזנות של הוריו עלולים להשפיע עליו לבחור לעסוק במקצועם

# data[].attributes.body
שלום שמי מוחמד, אך כולם קוראים לי מומו "שמי מוחמד, אך הכל מקטינים אותו למומו".
אני ילד ערבי- מוסלמי, ואני לא יודע את גילי מאחר ואין לי את תאריך לידתי, ולכן אף אחד לא יודע את גילי האמיתי. אני רק יודע שגילי גדול מגיל 3 מאחר והגעתי למעון של גברת רוזה כאשר הייתי בן 3.

אני מתגורר בשכונת בלוויל שבצרפת אצל גברת רוזה במעון לילדי זונות, כעת ישנם שישה ילדים, אך אני הותיק מכולם, ולכן אני עוזר לגברת רוזה בטיפול בשאר הילדים במקום, אני ילד
נורא אחראי, בוגר ורגיש ולכן גברת רוזה נעזרת בי הרבה.

כמו כן חשוב לי נורא שיהיה צדק חברתי בעולם- " אני חושב שתפקידה של החברה הוא לסייע לחלשים (לעלובי החיים)".

אחת השאיפות הכי גדולות שלי היא לחשוף ולגלות את מוצאו של משפחתי ולדעת מי הם הוריי.

גברת רוזה היא כמו אמא עבורי, עם השנים אני מעריץ ומעריך אותה יותר ויותר.

בתחילה, לא ידעתי שגברת רוזה מטפלת בי רק בגלל המחאה שמקבלת בסוף החודש, כאשר מידע זה נודע לי הייתי בהלם והוכיתי תדהמה, משום שסברתי שגברת רוזה מטפלת בי מתוך אהבה שאינה תלויה בדבר, או לפחות כך הרגשתי מצידה.

בכיתי כל הלילה וזו הייתה האכזה הראשונה בחיי, כאשר גברת רוזה ראתה שאני עצוב, היא נשבעה והבטיחה לי שאני הדבר היקר ביותר שיש לה בעולם.
"פחדתי שתעזוב אותי, מומו, אז הקטנתי אותך מעט. תמיד היית הגבר הקטן שלי. מעולם לא אהבתי באמת מישהו אחר. אז ספרתי את השנים ופחדתי. לא רציתי שתגדל מהר מדי. תסלח לי"

תחילה לא ידעתי שאין לי אמא, לא ידעתי שצריכה להיות לי אחת, אך כאשר ראיתי שאמהות לא מעטות באות לבקר את ילדיהן במעון ואף אחת לא באה לבקר אותי התחילו בעיותיי. " עשיתי הכל כדי שאוכל לראות אותה כמו : "חרבנתי בכל פינה בדירה" ואפילו המשכתי עם זה במשך כמה שבועות עד שגברת רוזה כינתה אותי ערבי מחורבן. גם לאחר כל הניסיונות הללו, אמי לא הופיעה, ולמרות שחלומי היה לראות אותה נכנסת ודואגת לי, הבנתי שיש לי את גברת רוזה שאוהבת אותי אהבת בן, ויותר מהכל.

# data[].attributes.body
שלום שמי מוחמד או בקיצור מומו  , אני נער מוסלמי איני יודע את גילי מכיוון שלא שמו עלי תאריך. אני גר בצרפת בשכונת בלוויול בפריז אצל גברת רוזה במעון לילדי זונות, כרגע עם עוד 6 ילדים. אמנם יש לי את גברת רוזה שתדאג לי אבל כבר מגיל צעיר ידעתי שהיא לא תישאר להרבה זמן בגלל המצב הבריאותי שלה והבנתי שככל שאדע יותר ככה אהיה יותר מוכן לעולם ואוכל להסתדר גם בלי גברת רוזה, לכן אני יחסית ילד סקרן שאוהב לשאול שאלות בעיקר את אדון חמיל מכיוון שגברת רוזה אינה עונה לי על השאלות, היא אומרת שאני לא מוכן... החיים שלי יחסית בסדר למרות שהייתי רוצה למצוא ולדעת מי היא אמא שלי. אני אוהב לעורר מהומות כמו לגנוב או שכשגרמתי לכל הילדים לחרבן על הרצפה בבית, כמו שהבנתם אני אוהב למשוך תשומת לב.

# data[].attributes.body
מומו, מוחמד, הוא ילד ערבי בן ארבע עשרה, שחי במעון היתומים של גברת רוזה אחת עשרה שנים. המעון נמצא בשכונת בלוויל בפריז, והילדים באים והולכים לאורך הזמן, רק מומו נשאר לבד עם גברת רוזה, ונרקם ביניהם קשר חזק. מומו הוא ילד עקשן, עם זכרון טוב, העוזר לו לאורך הסיפור. מומו אינו יודע מי הם הוריו, ומה תאריך הלידה הרשמי שלו וגברת רוזה מחזיקה במסמכים מזוייפים למקרה שהרשויות יבדקו את העניין. לאורך הסיפור הוא מנסה למצוא את הוריו האמיתיים ושאר הפרטים על חייו המסתוריים ואיך באו לשם כך. האכזבה הראשונה שלו הייתה שגילה שמשלמים לגברת רוזה בשביל לטפל בו ואהבתה אליו היא אינה אהבה אמיתית. הוא התאכזב קשות, אבל בסוף היא הצליחה לשכנע אותו באשר שהיא אכן אוהבת אותו אהבת אמת.

# data[].attributes.body
היי קוראים לי מוחמד או כפי שמכנים אותי מומו, אני גר בבלויל שבצרפת יחד עם עוד שישה ילדים אחרים, שהם ילדי זונות ורוזה יהודייה מגרמניה שהיא מאוד קרובה אלי ומטפלת בי כאילו הייתה אמא שלי. אני מאוד אוהב את רוזה. פעם ראשונה שהגעתי למעון ונמסרתי לרוזה הייתה בגיל שנתיים או שלוש. תחילה לא ידעתי שצריכה להיות לי אמא, רוזה נמנעה מלדבר על זה כדי לא לסבך לי את הראש ברגע שהבחנתי שלשאר הילדים יש משהו שלי אין הבנתי מהו הדבר הזה וכמה הוא חסר לי וזה הטריד אותי. חשבתי שאם אחלה היא תבוא אך זה לא קרה. כשגיליתי שרוזה מקבלת עלי המחאות התאכזבתי מאוד חשבתי שהיא אוהבת אותי מבלי סיבה ושאני חשוב לה מכל הילדים וכשהתברר שהיא מקבלת עלי כסף פקפקתי באהבתה אלי אז הענשתי אותה בכך שהייתי מחרבן בכל פינה בבית בשביל לעצבן אותה. היא הסבירה לי שהמחאה אינה קשורה לאהבתה אלי ולמרות זאת כאב לי על הגילוי. במעון ילדי הזונות של רוזה יש הרבה ילדים ורוזה הייתה אישה חולה ומסכנה שכבר סבלה בחייה הרבה בגלל הגרמניים ככה שלא יכלה לתת את מירב צומת הלב לכל ילד ואני רק רציתי שמישהו יתעניין בי אז הייתי גונב פה ושם בשביל להזין את הרצון הזה. אני ילד סקרן שאוהב לשאול שאלות וגם מאוד רגיש,

״פרצתי בבכי.

זמן רב לא ידעתי שאני ערבי, כי איש לא העליב אותי. רק בבית-הספר נודע לי. מעולם לא השתתפתי בקטטות, כי כואב כשמרביצים למישהו.״

את סקרנותי לרוב אני מפיג אצל אדון חמיל שהוא האדם הזקן איתו אני יושב חושב ותוהה לגבי דברים, "אדון חמיל, מדוע אינך עונה לי?"

"אתה עדיין צעיר, והצעירים מאוד מוטב להם שלא ידעו דברים מסוימים."

"אדון חמיל, האפשר לחיות ללא אהבה?"

"כן," השיב והרכין את ראשו כאילו התבייש.״

לפעמים אני שואל גם את רוזה.

# data[].attributes.body
שלום שמי מוחמד, אבל אני מעדיף שיקראו לי מומו. אני נער מוסלמי ואני כנראה בן עשר, למרות שאני לא בטוח כי כל התעודות שמעידות על כך מזוייפות. אני גר אצל גברת רוזה שמטפלת בי ובעוד ילדי זונות כמוני. אני הכי בוגר מבין כל הילדים ולכן מתייחסים אלי בתור סוג של מנהיג - אם אני מורד כולם עושים כמוני וגם אני זה שהכי עוזר לגברת רוזה לטפל בנו.
אני ילד רגיש שצריך הרבה תשומת לב - דוגמא טובה לכך היא כשהייתי צעיר יותר וגיליתי שגברת רוזה מטפלת בי רק בגלל שהיא מקבלת כסף בעבור זה, חטפתי הלם וזו היתה אחת האכזבות הכי גדולות בחיים שלי.
לאחרונה אני נאלץ לטפל גם בגברת רוזה עצמה - שהיא כבר חולה וזקוקה לעזרה זאת. אני חושב שאחרי כל מה שעשתה למעני, זה מגיע לה.

# data[].attributes.body
אני מומו , אנשים יכולים לקרוא לי מוחמד אני אני גר בבית יתומים בצרפת שמנהלת גברת רוזה אני חושב שאני הגעתי לשם בגיל שלוש אבל אני לא בטוח..  אני די אכפתי כשחושבים על זה כאילו בפרק הראשון הזכרתי את רוזה, את העובדה שהיא גרה בקומה שישית ושמגיעה לה מעלית, ואני לא סתם אומר כי באמת היה מגיע לה(1), אני מאוד עקשן ואולי אפילו מנהיג, לא נעים להגיד אבל חירבתי בכל פינה אצל גברת רוזה בשביל הסיכוי שאמא שלי תבוא, כשזה לא עזר ורוזה אמרה דברים מפחידים פחדתי, אבל אל טיטעו המשכתי לחרבן וזה קצת מצחיק כי אחרי כל הילדים עשו את זה(10)  אני חושב שהקושי הכי גדול שלי הוא העובדה שאין לי אמא אני משכתי הרבה תשומת לב ותכלס זה היה על זה.

# data[].attributes.body
מוחמד (מומו) הוא ילד ממוצא ערבי, הגדל תחת חסותה של גברת רוזה היהודייה בחברת ילדים יתומים מדתות שונות. מומו מתגורר בבית יתומים של גברת רוזה בשכונת בלוויל, פריז צרפת. במעון היתומים הילדים המתגוררים הם ילדים של אימהות העוסקות בזנות כמו אמו של מומו.  מומו מתגורר ביחד עם רוזה מגיל 3. מומו מתואר כילד רגיש וסקרן. מומו אוהב לבקר את אדון חמיל ולשוחח איתי וללמוד מהידע הרב שלו. מומו רוצה לפגוש את אמו אך היא איננה מגיעה לבקר אותו ובכלל מאוד רוצה לדעת על סיפור הוריו. מומו גילה שהקשר בינו לבין גברת רוזה מתוחזק בעיקר על ידי ההמחאה אשר היא מקבלת מה שפגע במומו ולאחר מכן גברת רוזה באה אליו והדגישה את אהבתה כלפיו.

# data[].attributes.body
שלום, שמי מוחמד, אך כולם נוטים לקרוא לי מומו. אני ילד ערבי מוסלמי שחי בצרפת בעיר פריז ברובע בליל. שם אני מתגורר במעון ליתומים של גברת רוזה היהודיה מפולין. אני חי אצל גברת רוזה מגיל 3, לפני כן אין זיכרון חיים. מבין כל הילדים שחיים יחד איתי במעון של גברת רוזה, אני הוותיק ביותר, לכן, לעתים קרובות אני מוצא את עצמי עוזר לרוזה  בטיול בשאר הילדים.

אפשר לומר שאני ילד רגיש מאד, לדוגמה, לפני זמן מה, בגיל 6 או 7 גיליתי שרוזה מקבלת כסף על מנת לגדל אותי ולטפח אותי ושאהבתה אליי היא איננה אהבת חינם. כאשר זה התברר לי בכיתי כל הלילה, "זו הייתה האכזבה הגדולה הראשונה בחיים שלי". את האכזבה שלי ביטאתי בכך שחרבנתי בכל מקום במעון, בכל פינה אפשרית.

בנוסף, אני ילד סקרן מאד. תמיד אני מרבה לשאול את גברת רוזה מניין הגעתי ומי היא אימי. מעולם לא קיבלתי תשובות לשאלות האלו. כולם במעון יודעים מי אמא שלהם ואפילו אימהות לפעמים באות לביקור.

# data[].attributes.body
שמי מוחמד אבל אני לא אוהב שפונים אליי בשם הזה,  אני מבליול בצרפת ומאז שאני זוכר את עצמי גרתי אצל גברת רוזה עם ילדי הזונות האחרים. פעם בכמה שבועות האמאות של הילדים האחרים באות לבקר אותם, ורק אותי אף אחד לא בא לבקר אני  תמיד רציתי תשובות למי אמא שלי.
שהייתי קטן יותר  חשבתי שאם אמשוך תשומת לב רבה אז אמא שלי תבוא לקחת אותי ולכן עשיתי כל דבר שביכולתי למשוך את תשומת הלב של גברת רוזה והילדים האחרים, הייתי ילד מופרע מאוד.

גברת רוזה היא אישה יהודית שגם עסקה בזנות בזמנה שהייתה צעירה יותר אבל עכשיו היא מבוגרת ואפילו כמות גדולה של איפור לא תחזיר אותה לימים ההם .
גברת רוזה תמיד הייתה  כמו אמא לכולנו אבל אני תמיד חשבתי שאני בשבילה יותר מיוחד , אולי בגלל שאני הילד הכי גדול מבין כולם.

בגיל שש אני נעלבתי מאוד שגיליתי שגברת רוזה הייתה מקבלת תשלום על גידולי וזאת הייתה האכזבה הראשונה בחיי אך גברת רוזה באה לנחם אותי ואמרה לי שאני הדבר הכי חשוב לה זה הרגיע אותי וגרם לי להבין שהיא אוהבת אותי כמו אמא.

שגברת רוזה רצתה לשלוח אותי ללמוד מהקוראן עם אדון חמיל, אני התנגדתי אבל היא אמרה לי שזה חשוב שאני יתחזק בדת ובמסורת שלי, זה דבר מאוד מוזר שבא מפה של  יהודייה שלא שומרת בכלל על כללי היהדות.
אך, לבסוף נכנעתי וגיליתי שאדון חמיל אדם מעניין מאוד והוא לימד אותי הרבה על החיים  ולא רק מהקוראן.
לעזאזל, אם אני הייתי עם חיים כאלה  היה לי הרבה יותר ללמד ולספר.

# data[].attributes.body
שמי מוחמד אבל פה באזור כולם קוראים לי מומו, אני גר בצרפת בבליול בבית היתומים לילדי זנות של גברת רוזה היהודייה. אני ערבי-מוסלמי ואני לא כל כך בטוח בן כמה אני, אני רק יודע שבגיל 3 פגשתי לראשונה את גברת רוזה. אני ילד מאוד רגיש והרגישות שלי מתבטאת בדאגה שלי לגברת רוזה אני בכיר בניה של הגברת רוזה, אז אני עוזר ומסייע לה בטיפול בשאר ילדי הזונות המתגוררים במעונה, המתחלפים בו לעתים קרובות, אני ילד מאוד סקרן אני מאוד אוהב לשאול לחקור ולדעת ולכן שאיפתי היא לגלות את מוצא משפחתי ולדעת מי הם הורי.

בגיל 6 או 7 גיליתי שגברת רוזה מקבלת תשלום על טיפוליי וזו הייתה האכזבה הראשונה בחיי מאחר וחשבתי שטיפוליה של גברת רוזה באים מאהבה אלי ולא מתשלום – " הייתי כבר בן שש או שבע וחטפתי הלם לשמוע שמשלמים בשבילי. חשבתי שגברת רוזה אוהבת אותי חינם ושאנחנו חשובים זה לזה. בכיתי כל הלילה, וזוֹ הייתה האכזבה הגדולה הראשונה בחיי." בכיתי כל הלילה גברת רוזה הבינה שאני עצוב ואמרה לי כי אני הדבר היקר ביותר לה.

# data[].attributes.body
שמי המלא הוא מוחמד ואני ממוצא ערבי,

אבל תקראו לי מומו כי ככה כולם קוראים לי.

אני משער שראיתי לראשונה את גברת רוזה כשהייתי בן שלוש, אני משער את גילי כי אין שום מסמך המעיד על גילי, לכן גברת רוזה לא יודעת בודאות בן כמה אני.

אני גר בבֶּלוִיל שבצרפת במעון (שזה בית יתומים שהאמהות שלהם זונות) של גברת רוזה. אני ילד מאוד סקרן, אני אוהב לשאול שאלות במיוחד את אדון חמיל כי הוא ״ששוטט ברחבי צרפת וכבר ראה הכול״, אני הילד האחראי של גברת לולה כי אני הכי גדול ואני עוזר לה עם שאר הילדים במעון.

בפעם הראשונה שחוויתי את האכזבה הגדולה בחיי הייתה כשהייתי בן שש או שבע כשגיליתי שגברת רוזה מטפלת בי רק כי משלמים לה בסוף החודש ושבעצם היא לא אוהבת אותי באמת כמו שחשבתי..״הייתי כבר בן שש או שבע וחטפתי הלם לשמוע שמשלמים בשבילי. חשבתי שגברת רוזה אוהבת אותי חינם ושאנחנו חשובים זה לזה. בכיתי כל הלילה, וזוֹ היתה האכזבה הגדולה הראשונה בחיי.״

בהתחלה לא ידעתי שאין לי אמא, לא ידעתי שצריכה להיות לי אחת כזאת, אבל כאשר ראיתי שאמהות לא מעטות באות לבקר את ילדיהן במעון ואף אחת מהן לא באה לבקר אותי מכאן הגיעו הבעיות שלי עם אמא.״נדמה היה לי שלכולם יש אמא, ורק לי לא.״ עשיתי הכל כדי שאוכל לראות אותה כמו: ״חרבנתי בכל פינה בדירה״ ואפילו המשכתי עם זה במשך כמה שבועות אחרי שגברת רוזה כינתה אותי ערבי מחורבן אבל זה היה כבר מתוך נקמה. אימי לא הופיעה והכי בעולם רציתי לראות אותה נכנסת אבל לבסוף הבנתי, שיש לי את גברת רוזה שאני יודע שהיא אוהבת אותי יותר מהכל.

# data[].attributes.body
היי, "שמי מוחמד, אך הכול מקטינים אותו למומו" אני ערבי מוסלמי. אני לא כל כך בטוח בן כמה אני אבל זה בטוח גדול מגיל 3 כי זה הגיל שהגעתי לגברת רוזה. שם בעצם התחילו חיי כי לפני כן אני לא זוכר כלום. במעון של גברת רוזה היהודייה בבלויל  היו ילדי זנות ואני הותיק מכולם. תמורת כל ילד גברת רוזה מקבלת תשלום. אני זוכר כשגיליתי שהיא מטלפת בי רק בגלל ההמחאה שהיא מקבלת, הייתי אז בין 6, מאוד התאכזבתי, חשבתי שהיא מטפלת בי כי היא אוהבת אותי "בכיתי כל הלילה , וזו היתה האכזבה הגדולה הראשונה בחיי". שלא תחשבו שבגלל שאני גר אצל יהודייה אני לא יודע ערבית - אני דובר ערבית. אבל לכל הילדים יש אמהות שבאות לבקר אותן שהן יכולות, חוץ מאמא שלי "צרחתי שאני רוצה את אמא שלי" פעם אחת. אבל בגלל שהיא לא באה אני מחפש כל הזמן מישהו שהתעניין בי כמו אמא. "העדפתי לגנוב במקום שישנה אישה, כי הדבר היחיד שהייתי בטוח בו הוא שאמי אישה" "כל מה שהיתה צריכה לעשות הוא להעניש אותי בסטירת לחי, כי כך עושה כל אם כשהיא תופסת אותך".

# data[].attributes.body
אני מוחמד או איך שחברי אוהבים לקרוא לי מומו. אני אוהב לחשוב על עצמי שאני ילד נחמד, חכם וסוציאלי. אני אוהב תשומת לב של אנשים גם כי אני סוציאלי וגם כי חסר לי דמות של אבא. אני גר אצל גרבת רוזה והיא מטפלת בילדים שרובם קטנים ממני. אני מאוד אוהב את גרבת רוזה ואני אוהב לעזור לה כי היא צריכה את העזרה ואני ילד נחמד. אמא שלי עובדת כזונה. היא תמיד איכזבה אותי שחיכיתי שהיא תחזור הביתה והיא בחיים לא חזרה. חסר לי מאוד את דמויות ההורים אבל גברת רוזה תמיד הרגישה כמו דמות הורה.

# data[].attributes.body
שמי מוחמד אך הכול מקטינים אותו למומו. הגעתי למעון של גברת רוזה, למעון של הילדים של הנשים המקיימות את עצמן מהתחת,  בגיל 3, לפני כן אין לי זיכרון וחייתי באי ידיעה... מאז אני פה ברחוב בלויל עם כל היהודים ערבים ושחורים של צרפת.
אני לא בטוח בן כמה אני מפני שלא שמו עלי תאריך, גברת רוזה אומרת שאני בן 10 ולכן זהו גילי. זמן רב לא ידעתי שאני ערבי, כי איש לא העליב אותי. האכזבה הראשונה שחוויתי הייתה בגיל שש או שבע כשגיליתי שמידי חודש שולחים המחאה לגברת רוזה ולכן היא מטפלת בי זה היה לי קשה כי חשבתי שגברת רוזה שומרת עלי מפני שהיא אוהבת אותי אהבה חינם. אני זוכר שצרחתי שאני רוצה לראות את אמא שלי וחרבנתי בכל פינה אבל שום דבר לא עזר, אמא לא באה, אחר כך ניסיתי לגנוב אבל לצערי גם זה לא עזר. ככה גיליתי שאני ילד רגיש מפני שהיה לי כל כך קשה עם הבשורה הזאת, עכשיו אני כבר מבין. אני הילד הכי בוגר וגדול במעון ואני מסוגל לדאוג לכולם וגם לעצמי. גברת רוזה באמת יהודייה שמנה בעלת לב טוב, הכי טובה שאני מכיר, למשל כשההמחאות חדלו להגיע לאחד מילדי המעון לא הייתה זורקת אותו החוצה מיד.
למרות שאני מכבד את גברת רוזה ואוהב אותה מאוד אני הרגשתי שבמקום אמא אולי אני צריך כלב, היא לא הרשתה אבל לא אמרה כלום כשגנבתי כלבלב מהכלבייה אבל את ההמשך אספר בפעם אחרת, אם תרצו לשמוע.

# data[].attributes.body
שמי מוחמד, אבל אתם יכולים לקרוא לי מומו.  אני ילד ערבי-מוסלמי. איני יודע בן כמה אני. אני גר במעון של גברת רוזה מאז שאני זוכר את עצמי, גברת רוזה מגדלת ילדי זונות במעון. אני יודע שאני סקרן ובוגר יותר משאר הילדים במעון, או בכלל בגילי, לפעמים אני מצטער על כך שויתרתי על אי הודאות בגיל צעיר כל כך ואיני יכול להנות מהתמימות הילדותית עוד. לפעמים אני לא רוצה להיות מודאג מהמצב הבריאותי הקשה של גברת רוזה, שיום אחד באמת אמצא אותה מתה על המדרגות כמו שהיא תמיד אומרת. אני זוכר כשהייתי בערך בן שש גיליתי שמשלמים לגברת רוזה ולכן היא מטפלת בי, התאכזבתי מאוד, חשבתי שגברת רוזה מטפלת בי כי היא אוהבת אותי ושאני חשוב לה כמו שהיא לי. היה נדמה לי כי לכולם יש אמא ורק לי לא, עשית הכל בשביל למשוך תשומת לב עד שאמא שלי תבוא, אבל זה לא עבד. חרבנתי בכל פינה בבית, גנבתי מדכני החנויות, אבל כלום לא עזר. ההמחאה בסך 300 פרנק הגיעה בכל חודש, והכריחה את גברת רוזה להתייחס אלי בכבוד, למרות שאני חושב שהיא אהבה אותי הכי הרבה. בגלל שאני הגדול מכולם במעון, גברת רוזה ביקשה ממני להפסיק לעשות מהומה בנוגע לאימי ולשמש דוגמה לאחרים. למרות שרוזה לא הסכימה שיהיה לי כלב, גנבתי אחד מהכלבייה והבאתי אותו הביתה, והיא לא אמרה כלום.

# data[].attributes.body
היי! אני מומו, סליחה מוחמד, אבל כולם קוראים לי מומו :)
מאז שאני זוכר את עצמי אני חי במעון של גברת רוזה לילדי זונות.
גברת רוזה מתפלת בנו, ילדי הזונות, בגיל צעיר יותר חשבתי שגברת רוזה מגדלת אותי כי אני חשוב לה אך בערך בגיל שש גיליתי שהמקבלת אחת לחודש כסף תמורתי. זאת האכזבה הראשונה שחוויתי בחיי. בעקבות התגלית הזאת בכיתי כל הלילה ולמחרת גברת רוזה ראתה שאני עצוב והסבירה לי שמשפחה זה דברר חסר משמעות והבטיחה לי שאני הדבר  היקר ביותר שיש לה, אך זה לא עזר וברחתי בוכה.
כבר בגיל צעיר שמתי לב שמשהו מוזר אצלי. לכל הילדים האחרים או לפחות לרובם אחת לכמה זמן באה לבקר אותם אמא ורק לי לא הייתה מישהי כזאת. שמעתי על ילד אחד שאמא שלו הייתה מגיעה בכל פעם שכאבה לו הבטן אז התחלתי לזייף כאבי בטן וכשזה לא עבד התחלתי לגבנוב כי ידעתי שאמהות מענישות אותך על זה. לצערי הדברים האלה גם לא עזרו אך אני עוד אצליח להבין איך למצוא את אמא שלי.

# data[].attributes.body
מוחמד (מומו) הוא ילד ערבי-מוסלמי, לא בטוח בדיוק בן כמה הוא, אך גדל ומתחנך במעונה של הגברת רוזה מזה אחת-עשרה שנים. מומו חיי בבית של גברת רוזה בתמורה לסכון חודשי המגיע כל חודש, בנוסף הוא ותיק ילדי המעון של רוזה והבוגר ביותר וזאת הסיבה שהוא עוזר לה בטיפול בשאר הילדים במקום. הוא אוהב את גברת רוזה כאהבה של ילד לאם.

אפשר להגיד עליו שהוא ילד רגיש וסקרן מאוד, הוא מתעניין בהרבה תחומים בחיים ולחפש תשובות לדברים שלא יודע. ביום שמומו גילה שגברת רוזה מטפלת בוא תמורת הכסף, הוא נישבר נפשית-הוא הבין שהאהבה של גברת רוזה היא לא אהבת חינם והעניין מאוד הכביד עליו.
בסוף הפרק השני אפשר לראות שמומו מבקש מגברת רוזה כלב כתחליף לאימו. אני חושב שהכלב מייצג בשביל מומו חבר, מישהו שיוכל לדבר איתו ולאהוב. ניתן מפה ללמוד שלמומו חסר את אמא שלו, חלק גדול בחיים שקשה לחיות בלעדיו.

# data[].attributes.body
שלום! קוראים לי מוחמד אבל כולם קוראים לי מומו. אני ילד ערבי- מוסלמי שגר בצרפת בית היתומים של גברת רוזה היהודייה. בבית היתומים שלה יש עוד כמה ילדים שהם כמוני- ילדים של אימהות שהן זונות. אני גר עם גברת רוזה בערך מגיל שלוש. "הייתי ודאי בן שלוש כשראיתי את גברת רוזה לראשונה. לפני כן אין זיכרון וחיים באי-ידיעה". אני הילד הגדול ביותר מבין הילדים שחיים אצל גברת רוזה בבית היתומים ולכן אני הכי עוזר לגברת רוזה כשהיא צריכה את עזרתי לטפל בשאר הבנים של הזונות שנמצאים בבית היתומים. אני ילד רגיש ובגלל זה אני עוזר לרוזה ודואג לה מאוד. בנוסף לכך שאני רגיש אני גם מאוד סקרן ואני מאוד אוהב לשאול שאלות שמעניינות אותי. אני אוהב מאוד לבקר את אדון חמיל ולשאול אותו שאולות מעניינות כי הואט טייל בכול העולם! אני מאוד רוצה לפגוש את אמא שלי ובשביל כך אני עושה לרוזה הרבה בעיות ולוקח הרבה תשומת לב כמו הפעם ההיא שחירבתי בכל הפינות בבית. בערך בגיל 6 אני גיליתי שגברת רוזה מקבלת כסף על הטיפול בי. בהתחלה אני בכיתי כל הלילה אבל גברת רוזה ראתה שאני עצוב ולכן היא באה ואמרה לי שאני הדבר הכי חשוב לה. הבנתי שאני לא צריך את אמי וגברת רוזה אוהבת אותי יותר מהכל.

# data[].attributes.headline
בר                          היי מה קורה ?אני מומו , אך שמי האמיתי הוא מוחמד . אני ילד ערבי - מוסלמי , אני לא יודע בן כמה אני אך אני יודע שחיי התחילו מאז שפגשתי את רוזה כאשר הייתי כבר יותר מבן 3 . לפני גיל 3 לא הייתי קיים מבחינתי חייתי ביאי ידיעה מכיוון שהכרתי את רוזה בגיל  הזה . גברת רוזה מנהלת את המעון שאני גר בו – מעון לילדי זונות שמידי חודש האימהות של הילדים העובדות במקצוע הזה שולחות כסף למעון... כאשר גיליתי זאת פרצתי בבכי והייתי מאוד עצוב מכיוון שכאשר הבנתי שמטפלים בנו רק עבור כסף הרגשתי כאילו לא באמת אוהבים אותי ומאז שגיליתי זאת, התחלתי לפעול ולקלץ יוזמה, ומנסה להשיג הרבה צומת לב , כי אולי ככה אמא שלי תחזור לקחת אותי. אבלגם כאשר חירבנתי וכאבה לי הבטן היא לא באה . מה שגורם לי להרגיש קצת מוזר כי לכולם חוץ ממני יש אמא ורק לי יש רק את גברת רוזה  אני  מאמין שאני מאוד אחראי ועצמאי ולכן כשאני אהיה הורה  אני אהיה הורה  הרבה יותר טוב ממה שאמא שלי הייתה לא שזה כל כך קשה אבל אני מאמין שאני אעשה את  טוב, אפילו מצוין . לדוגמה אני הכי גדול ואחראי  במעון ולכן אני עושה פה הכל תמיד .לפעמים לגברת רוזה קצת נמאס מאיתנו או שהיא לא יכולה לטפל בנו  אז אני זה שמטפל בכולם ודואג לכולם. זה מה שגברת רוזה רוצה ממני וגם אם לפעמים זה טיפה קשה אני תמיד עושה זאת בשביל לא לאכזב אותה ובגלל זה שאני מסור לרוזה ולילדים ותמיד דואג שצריך אני מאמין שאני אהיה הורה טוב 

# data[].attributes.subject
בר                          היי מה קורה ?אני מומו , אך שמי האמיתי הוא מוחמד . אני ילד ערבי - מוסלמי , אני לא יודע בן כמה אני אך אני יודע שחיי התחילו מאז שפגשתי את רוזה כאשר הייתי כבר יותר מבן 3 . לפני גיל 3 לא הייתי קיים מבחינתי חייתי ביאי ידיעה מכיוון שהכרתי את רוזה בגיל  הזה . גברת רוזה מנהלת את המעון שאני גר בו – מעון לילדי זונות שמידי חודש האימהות של הילדים העובדות במקצוע הזה שולחות כסף למעון... כאשר גיליתי זאת פרצתי בבכי והייתי מאוד עצוב מכיוון שכאשר הבנתי שמטפלים בנו רק עבור כסף הרגשתי כאילו לא באמת אוהבים אותי ומאז שגיליתי זאת, התחלתי לפעול ולקלץ יוזמה, ומנסה להשיג הרבה צומת לב , כי אולי ככה אמא שלי תחזור לקחת אותי. אבלגם כאשר חירבנתי וכאבה לי הבטן היא לא באה . מה שגורם לי להרגיש קצת מוזר כי לכולם חוץ ממני יש אמא ורק לי יש רק את גברת רוזה  אני  מאמין שאני מאוד אחראי ועצמאי ולכן כשאני אהיה הורה  אני אהיה הורה  הרבה יותר טוב ממה שאמא שלי הייתה לא שזה כל כך קשה אבל אני מאמין שאני אעשה את  טוב, אפילו מצוין . לדוגמה אני הכי גדול ואחראי  במעון ולכן אני עושה פה הכל תמיד .לפעמים לגברת רוזה קצת נמאס מאיתנו או שהיא לא יכולה לטפל בנו  אז אני זה שמטפל בכולם ודואג לכולם. זה מה שגברת רוזה רוצה ממני וגם אם לפעמים זה טיפה קשה אני תמיד עושה זאת בשביל לא לאכזב אותה ובגלל זה שאני מסור לרוזה ולילדים ותמיד דואג שצריך אני מאמין שאני אהיה הורה טוב 

# data[].attributes.body
אני מוחמד, אבל בשכונה כולם קוראים לי מומו. אני ילד ערבי-מוסלמי, בן ארבע-עשרה, שחיי אצל גברת רוזה - שזאת אישה די מבוגרת שמנהלת את המעון לילדי זונות שבו אני מתחנך מתגורר וחי, אשר נמצא בבליול בצרפת.  אני אחד מהילדים היותר גדולים ובוגרים במעון של גברת רוזה, ולכן אני עוזר לה בטיפול שאר הילדים שנמצאים ומתגוררים במעון. אני מגדיר את עצמי ילד מאוד סקרן. אני ילד לגלות דברים חדשים שמסקרנים אותי, ואני אוהב במיוחד לשאול את אדון חמיל שאלות בנוגע לעולם הגדול שמעבר לצרפת, מכיוון שהוא שטייל כבר בעולם.

יצרתי לעצמי תדמית של ילד אחראי ובוגר, שלא מביע הרבה רגש, אך אני ילד רגיש מאוד. אני מאוד אוהב ומעריך את גברת רוזה, במיוחד בגלל העובדה שהיא מגדלת אותי באהבה ונתינה - כמו אמא. אני עוזר לה בנאמנות במה שהיא צריכה - גם שהמצב קשה.

אך היה רגע אחד של משבר בינינו, שבו הרגשתי מאוד רע, רע עד כדי כך שבכיתי כל הלילה. זה היה בגלל שהייתי בטוח שגברת רוזה אוהבת אותי אהבת חינם,  וגיליתי שהיא מחזיקה אותי אצלה מכיוון שמשלמים לה ולא מנטו אהבת חינם כלפיי. לאחר זמן קצר גברת רוזה ראתה שאני עצוב ונשבעה לי שאני הדבר היקר לה ביותר ושהיא באמת מאוד אוהבת אותי ולגן ממשיכה לגדל אותי. האמנתי לה ולכן סלחתי.

עוד משהו שאתם לא יודעים עליי הוא שבניגוד לשאר הילדים, אני לא הכרתי את אמא שלי, ולא משנה כמה רציתי להכיר אותה, כמה ניסיתי לגרום לה לבוא וכמה שניסיתי למשוך את תשומת הלב במעשים כמו חרבון במקמות שונים על הרצפה במטרה שהיא איך שהיא תבוא, היא לא באה. כל מה שאני יודע עליה זאת העובדה שהיא היא הייתה זונה. אך אני כבר פחות מתעסק בזה, מכיוון שיש לי את גברת רוזה שמטפלת ומגדלת אותי באהבה ונתינה (לרוב), ולכן אני פחות מרגיש את הצורך באמא כאשר יש לי אותה.

# data[].attributes.body
מומו

שמי מוחמד, אבל כולם קוראים לי מומו. אני ערבי, אך הרבה זמן לא ידעתי זאת, כי איש לא העליב אותי. אני יודע לדבר בערבית, וגם קצת בשפת היהודים עם גברת רוזה. אני גר עם גברת רוזה, וחטפתי הלם כששמעתי פעם שהיא מטפלת בי רק בגלל ההמחאה. גברת רוזה יהודייה שנולדה בפולין, שהיום מטפלת בילדי זונות, וגם אני ילד של אישה שקיימה את עצמה. אין לי אמא או אבא, אני חושב. אף פעם לא פגשתי אותם, ואני ממש אשמח אם אפגוש פעם. אני מאוד אוהב את גברת רוזה, למרות שהיא זקנה ועייפה וכל התלונות שלה, היא אישה טובה, שומרת על הילדים גם אם ההמחאות לא מגיעות כל חודש. אני מחפש הרבה תשומת לב ומישהו שיהיה לו אכפת ממני ויאהב אותי, אז התחלתי לגנוב פה ושם, אבל רק כדי שמישהו ישים לב, אז גנבתי כלבלב ואהבתי אותו כמו שאף פעם לא אהבתי מישהו, אולי כי רציתי גם קצת בחזרה. חוץ מזה, יש לי די הרבה ידע על העולם מלשבת כל היום ולצפות בו, תאמינו לי, אפשר ללמוד מזה המון.

# data[].attributes.headline
מעון נמצא בקומה השישית בד

# data[].attributes.body
מעון נמצא בקומה השישית בדירה ברובע בלוויל שבפריז. למרות שהיא 

# data[].attributes.body
שמי מוחמד, אך כולם קוראים לי מומו. אני לא יודע בדיוק בן כמה אני אבל אני יודע שאני יותר גדול מהגיל 3. אני גר עם גברת רוזה מאז שאני זוכר את עצמי. היא מטפלת בי ובעוד כמה ילדים של נשים שהתקיימו מהתחת ושלחו לגברת רוזה כסף בשבילנו, אני הילד הגדול והאחראי בבית אז אני עוזר לרוזה עם שאר הילדים במעון. אני ילד מאוד סקרן.... אני יודע שלפעמים אני צעיר מידי בכדי לדעת אבל אני מאוד אוהב לשאול, לדעת ולחקור דברים. למשל אני אוהב לבקר את אדון חמיל שטייל כבר בעולם ולשאול אותו שאלות שמסקרנות אותי. למרות תדמית הילד העצמאי, הדואג והחזק שנוצרה לי אני ילד מאוד מאוד רגיש, זה מתבטא בעיקר בדאגה שלי לגברת רוזה ולדקות בפרטים הקטנים לראות תמיד איך אני יכול לעזור לה למשל כל פעם שגברת רוזה מאבדת כל סבלנות אלינו, אני עוזר לה עם שאר הילדים במעון.

בתחילה, לא ידעתי שגברת רוזה מטפלת בי רק בגלל המחאה שמקבלת בסוף החודש, שנודע לי הייתי בהלם. חשבתי שגברת רוזה אוהבת אותי אהבת חינם, בכיתי כל הלילה וזו הייתה האכזבה הראשונה בחיי. גברת רוזה ראתה שאני עצוב ונשבעה לי שאני הדבר היקר ביותר שיש לה עלי האדמות.

בניגוד לשאר הילדים, לי אין אמא ולא משנה כמה חיכיתי, כמה חרבנתי וכמה משכתי את תשובת הלב, אמא שלי לא הגיע, בהתחלה זה מאוד הפריע לי וכל מה שרציתי זה שאמא שלי תיכנס בדלת אבל הבנתי שלי יש את גברת רוזה שאני יודע שאוהבת אותי יותר מכולם.

# data[].attributes.body
מומו - אני ילד צעיר שגר בבלויל צרפת בבית היתומים של גברת רוזה היהודייה ביחד עם ילדים נוספים שאמותיהם עוסקות בזנות, שמי המלא הינו מוחמד ואני ממוצא ערבי, פרט לא נעים בחלק מהזמן - "זמן רב לא ידעתי שאני ערבי, כי איש לא העליב אותי."
בגיל 6 או 7 גיליתי את הידיעה שגברת רוזה מקבלת המחאה כל חודש על כך שהיא מטפלת בי וביתומים האחרים זו הייתה האכזבה הראשונה בחיי, מאחר והיוודעתי לעובדה שאהבתה של רוזה אלי אינה אהבת חינם - "בתחילה לא ידעתי שגברת רוזה מטפלת בי רק בגלל ההמחאה שהיא מקבלת בסוף החודש. כשנודע לי, הייתי כבר בן שש או שבע וחטפתי הלם לשמוע שמשלמים בשבילי. חשבתי שגברת רוזה אוהבת אותי חינם ושאנחנו חשובים זה לזה. בכיתי כל הלילה, וזוֹ היתה האכזבה הגדולה הראשונה בחיי."
אני מאוד רוצה לפגוש את אמי ועבור כך אעשה הכל. לדוגמא: אני משקר שאיני מרגיש טוב, מחרבן בכל פינות הבית ולפעמים גונב הכל על מנת לפגוש את אמי - "אפילו חרבנתי בכל פינה בדירה, כדי שיֵדעו. שום דבר. אמי לא באה, וגברת רוזה כינתה אותי בפעם הראשונה ערבי מחורבן, כי גם היא לא היתה צרפתייה. צרחתי שאני רוצה לראות את אמא שלי, ובמשך שבועות המשכתי לחרבן בכל הפינות, בתור נקמה."
לאחר זמן מה, הבנתי שאמי לא תגיע, בין אם ארצה בכך או בין אם לא. בעולמי הנוכחי יש רק אותי ואת גברת רוזה ואולי מצב זה עדיף.

# data[].attributes.body
מומו הוא הדמות הראשית בסיפור. שמו הוא בעצם מוחמד אך כולם קוראים לו מומו. הוא  ילד ערבי - מוסלמי יתום שמתגורר אצל רוזה- אישה מבוגרת שמקבלת כסף בשביל לגדל אותו, הם מתגוררים בבליול בצרפת. הוא מאוד רוצה לראות את אמא שלו ולקבל ממנה אהבה, ועושה כל שנדרש, אך היא אינה מגיעה לבקר אותו. מומו הוא הילד האהוב על גברת רוזה במכון שלה. ניתן לראות שמומו רעב לתשומת לב רבה, גם אם היא לא חיובית בהכרח,  הוא חרבן ברחבי הדירה כאשר רצה את אמו: "צרחתי שאני רוצה לראות את אמא שלי, ובמשך שבועות המשכתי לחרבן בכל הפינות, בתור נקמה". למומו יש פחד מנטישה, דבר הנוצר מאז נטישתם של הוריו דבר זה יצר אצל מומו חור גדול בלב, אשר מומו מנסה למלא בתשומת לב ובעזרה לגברת רוזה ובכללי בתחושה של להיות שייך ופעיל עם כל מה שקורה מסביבו. מומו נהנה לשוחח עם אדון חמיל במשך שעות ארוכות ומכאן ניתן להבין כי מומו נהנה ללמוד דברים חדשים ולדבר עם אנשים.  ניתן לזהות שמומו ילד חכם בצורה יוצאת דופן לפי היכולת שלו להבין אנשים אחרים ולפי סגנון הדיבור שלו. מומו הכי גדול בבית שבו גדל והוא גם עוזר לגברת רוזה במעון עם שאר הילדים.

# data[].attributes.body
מומו הוא ילד צעיר שאינו בטוח מה הגיל שלו. שמו המלא מוחמד והוא ערבי, שחיי בחלק הלא מוצלח של פריז, יחד עם היהודים, השחורים ובני המיעוטים האחרים קשיי היום שהעולם לא חייך אליהם. הוא גר אצל גברת רוזה יחד עם ילדים נוספים שאמהותיהם עוסקות בזנות. הוא מאוד רוצה לראות את אימא שלו ולקבל ממנה אהבה, ועושה כל שנדרש, אך היא אינה מגיעה לראותו. לדוגמא הוא משקר שאינו מרגיש טוב, מחרבן בכל פינה בדירה של גברת רוזה וכו'. מכאן ניתן ללמוד שמומו הוא ילד נחוש וחדור מטרה. בנוסף הוא יצירתי מכיוון שכאשר מבין שלא יקבל את אהבתה של אמו, הוא הולך לכלבייה ומצליח להשיג כלב, וכל מוצא אהבה בדרכים אחרות. אם הדלת סגורה הוא נכנס דרך החלון. ניתן גם להסיק כי מומו אינו ביישן מכיוון שהוא משוחח עם מוכר השטיחים אדון חמיל על רגשותיו ונושאיו האישיים. כלומר הוא משתף את ידידו אדון חמיל בעל ניסיון החיים רב השנים בתקווה שאולי יוכל להגיד לו האם ניתן לחיות ללא אהבה. בנוסף לכך, ניתן להסיק כי מומו אינו בעל ידע רב על העולם בגלל המקום שבו גדל והאנשים שסביבו, אך בהחלט ניתן לזהות כי מדובר בילד חכם בצורה יוצאת דופן לפי היכולת שלו להבין אנשים אחרים ולפי סגנון הדיבור שלו, אף שיתכן כי זה מושפע מסגנון הדיבור של פריז בתרופה ההיא.

# data[].attributes.body
אני מוחמד, אבל תוכלו לקרוא לי מומו. אני לא בטוח בן כמה אני, אבל מה שבטוח אני בן 3 ומעלה. לפני גיל 3 לא הייתי קיים, כי זה הגיל בו הגעתי לגברת רוזה. גברת רוזה גידלה אותי ועוד ילדים אחרים של נשים שהתקיימו מהתחת ושלחו מידי חודש תשלום בשבילנו. כן, משלמים עלינו. ככה גיליתי שאני רגיש, ואולי זקוק לאהבה יותר ממה שאני חושב. ביום שגיליתי שמטפלים בי רק כי מרווחים ממני כסף פרצתי בבכי ולא הפסקתי. מאז , הלקיחת יוזמה שלי התחילה לפעול, ואני רק מנסה להשיג צומת לב, כי ככה אולי, אמא שלי תחזור לקחת אותי. אבל כשכאבה לי הבטן, כשחירבנתי, וגם כשסחבתי מחנויות היא לא הגיעה. אני מרגיש שונה. לכולם יש אמא, ולי יש גברת רוזה. שהיא האישה השמנה הכי טובה שפגשתי, אבל זה לא אמא. אולי עדיף ככה. אני מספיק אחראי ועצמאי. אני יכול להיות הורה יותר טוב ממה שאמא שלי הייתה בשבילי כל חיי, באמת. אני הכי גדול במעון, ואני עושה פה הכל. כל פעם שגברת רוזה מאבדת כל סבלנות אלינו, אני צריך להתמודד עם הקטנים. זה מאתגר, אבל זה מה שגברת רוזה מצפה ממני, ואני לא רוצה להתנהג אליה רע, היא גם ככה יהודייה.

# data[].attributes.body
אני מוחמד , או ״מומו״,  בחירה שלכם איך לקרוא לי.

אני בן 14, ואני ערבי.

אני גר אצל גברת רוזה , במעון לילדי זונות שמנוהל על ידה, שנמצא בדירה בקומה השישית ברובע בלוויל שבפריז.

אני מאוד אוהב ומאוד מעריך את גברת רוזה, למרות שהיא לא האימא שלי ואני מודע לכך. אמנם היא לא אימא שלי, אבל היא האדם היחידי בעולם שדואג לי ומטפל בי כרגע, למרות שהיא מקבלת על זה כסף.

ומבין כל הילדים במעון, אני יודע שאותי היא הכי אוהבת...

אני ילד מאוד עקשן, אני יודע את זה. אבל בסך הכל אני רוצה רק קצת תשומת לב ושיראו שאני פה!

למשל כשהאימהות של כל שאר הילדים הגיעו לבקר אותם, ורק אימא שלי לא הגיעה, החלטתי להפסיק לשתוק וכדי למשוך תשומת לב חירבנתי בכל פינה בדירה. אבל זה לא עזר, אימי לא הגיעה ובנוסף כל שאר הילדים במעון התחילו לחרבן גם הם בכל פינה בדירה, אז לא רק שלא הצלחתי במטרה שלי, אלא גם כל הדירה הייתה מסריחה.

עוד תכונת אופי שלדעתי מאוד בולטת אצלי היא שאני סקרן ונחוש לדעת תמיד הכל. לא פעם ולא פעמיים שאלתי אנשים שונים בסביבה שלי כל מיני שאלות שהיו קצת חסרות טקט, אבל זה באמת רק כדי לדעת כמה שיותר ולא במטרה לפגוע!

אני חושבת שאני ילד מאוד רגיש, למרות התדמית הקשוחה שנוצרה לי של ״הילד שגונב מחנויות״. אפילו האישה מהמכולת הבינה את זה ובמקום לכעוס עליי שגנבתי ממנה ביצה - היא רק נתנה לי עוד אחת וחייכה אליי. מעניין אם זה כל כך בולט שאני רק צמא לקצת אהבה אימהית?

הרגישות שבי מתבטאת בהמון דברים, אבל בעיקר בדאגה שלי וברגישות שלי כלפי גברת רוזה. אני משתדל מאוד לשים לב לקשיים שלה ולעזור לה יותר משאר הילדים במעון. היא מאוד חשובה לי והיא הדמות המרכזית בחיי, ואני יודע שלמרות הכסף שהיא מקבלת עבור הטיפול בי, היא עדיין אוהבת אותי בכל סנטימטר בלב שלה. מקווה שמתישהו היא תבין שגם אני אוהב אותה ככה...

# data[].attributes.body
מומו הוא מספר הסיפור וגם הדמות הראשית. מומו בן ארבע עשרה, ערבי מוסלמי שגר בשכונת עוני  אצל רוזה, אישה מבוגרת העובדת בזנות. רוזה מתייחסת למומו כמו אל בנה והיא דואגת לו מאוד. מומו הוא ילד שגדל ברחובות, מבצע הופעות רחוב, גונב וכדומה. עם הזמן מומו לומד להעריך את רוזה ומתייחס אליה כאמו הביולוגית ולאט לאט נרקם בניהם קשר של אהבה ואמון, אך עדיין תמיד התעניין במשפחתו האמיתית וניסה לגלות עליה פרטים, למומו קשה עם העובדה שהוא לא יודע את המוצא שלו, מאיפה הוא בא, איך ההורים שלו, מלא שאלות שלמומו אין עליהן תשובות, התשובות לשאלות נשמרות אצל רוזה כסוד כמוס במשך שנים. מומו הוא ילד מאוד בוגר, הוא נאלץ מגיל קטן להתמודד עם הקשיים של העולם האמיתי, מגיל צעיר הוא נחשף לזוועות כמו סמים וזנות ובשל האילוצים הוא נאלץ לדאוג לעצמו והבין שיש לו בעולם הזה רק את עצמו ואת רוזה. למומו יש פחד מנטישה, דבר הנוצר מאז נטישתם של הוריו דבר זה יצר אצל מומו חור גדול בלב. מה שממלא את ליבו של מומו הוא עולם של דימיון, יש לו דימיון מאוד מפותח שבעזרתו הוא מצליח לברוח לרגעים מהעולם הנורא שלו וליצור לעצמו עולם בו יש גם רגעים שמחים. הדימיון של מומו בא לידי ביטוי בכך שיצר לו את חברו "ארתור" ממטריה, בהתבוננות ממושכת בקרקס בחלון הראווה ובנוכחות באולם הדיבוב לסרטי קולנוע- דברים אלו מעניקים למומו בריחה מהמציאות הקשה.

# data[].attributes.body
״שמי מוחמד, אך הכל מקטינים אותו למומו״.  אני גר עם רוזה מאז שאני זוכר את עצמי ״הייתי וודאי בן שלוש כשראיתי את גברת רוזה לראשונה, לפני כן אין זיכרון וחיים באי ידיעה״. אני אוהב מאוד את רוזה וכיוון שאני הותיק ביותר במעון יש לי מחויבות לעזור בגידול הילדים האחרים. כך למשל הובלתי את בנניה למעונות האפריקאים לבקשתה של רוזה על מנת שישתלב ויכיר את אווירת השחורים.
״בתחילה לא ידעתי שאין לי אם וגם לא ידעתי שצריכה להיות לי״. לאחר מכן ראיתי את האימהות של כל חברי במעון ורק אמא שלי לא הגיעה. התחלתי לחפש דרכים כדי למשוך תשומת לב שקיוותי שתביא את אמי אליי. כך התחלתי לצרוח לאמא שלי, לחרבן בבית ולגנוב מדוכני האוכל.
רוזה לא הייתה מרוצה ממעשי השובבות שלי וביקשה ממני לשמש דוגמה כיוון שאני הגדול מכולם. לכן, לבסוף השלמתי עם חוסר אמי ודרשתי כלב במקום.
חשוב לי שיהיה צדק חברתי העולם בכלל ובסביבת מגוריי בפרט. צר לי על רוזה שנאלצת לעלות לבדה שש קומות בכל יום- ״היא הייתה אישה שהגיעה לה מעלית.״ אני חושב שתפקידה של החברה הוא לסייע לחלשים (לעלובי החיים).

מומו הוא ילד אחראי הדואג לרווחת רוזה וחבריו במעון. הוא מסתכל על העולם מזווית בוגרת ומבין את תובנות החיים על אף היותו צעיר.

# data[].attributes.body
קוראים לי מוחמד, אבל כולם קוראים לי מומו.

אני נער ערבי בן 14 ואני חי במעון לילדי זונות המנוהל ע"י הגברת רוזה. המעון נמצא בקומה השישית בדירה ברובע בלוויל שבפריז. למרות שהיא לא תצהיר על כך בפני הילדים האחרים, אני יודע שאני הילד המועדף על גברת רוזה מבין שאר הילדים שהיו איתו באותו המעון, והיא מתייחסת אליי כאל בנה.

אני חושב שהרבה יעידו עליי שאני ילד עקשן. אני מעדיף להשתמש בתכונה נחוש. אני בחיים לא אוותר על הדברים שחשובים לי ואני מוכן לעשות הכל בשביל להשיג את המטרה שלי. לדוגמא, כאשר אמא שלי של בחיים לא באה לבקר אותי במעון, בעוד שאת שאר הילדים באו לבקר- דבר זה פגע קשות בי קשות והחלטתי שאני לא מתכוון לשתוק על זה. אז התחלתי לעשות מעשים רבים כדי למשוך את תשומת ליבה של אימי. אם זה לחרבן בכל פינה במעון, ולהמשיך לעשות זאת בנחישות גם כאשר גברת רוזה מאיימת עליי בכך שתיקח אותו ללשכת הסעד. עד לגניבת מוצרים מחנויות במטרה למשוך את תשומת ליבה של אימי. הייתי הולך נחוש, יום אחרי יום, גונב מוצרים מחנויות ומחכה למשוך את תשומת ליבם של הסובבים, בשביל הסיכוי הקטן, שגם תשומת ליבה של אימי תיתפס. גם כאשר לא הצלחתי, לא איבדתי אמונה והמשכתי ללכת יום אחר יום בנחישות. אני באמת חושב שרק ככה אפשר להשיג דברים.

בנוסף, אנשים שקרובים אליי היו אומרים שאני ילד סקרן. אני חושב שאני רוצה לדעת הכל. יש כל כך הרבה מקרים בהם אני שואל שאלות, בלי בושה. מתעניין. דוגמא אחת היא במקרה שהיה עם אדון חמיל, בו שאלתי אותו "האם ניתן לחיות ללא אהבה?". גם כאשר אדון חמיל לא מיהר לתת לי תשובה, המשכתי להתעקש עד שאדון חמיל ענה לי.

אני חושב שדווקא את התכונה הזאת, הרוב לא יעידו עליי- אבל אני חושב שאני ילד רגיש מאוד. אמנם זה לא דבר שקל מאוד לזהות עלי, כי קל למתג אותי עם התדמית של הנער הקשוח, שגונב מחנויות… אבל אני חושב שאדם שבאמת נכנס לי ללב, ומוריד לי את כל "שכבות המגננה" שיש מעליי, רואה ילד רגיש גם מבחינה רגשית וגם לסביבה הקרובה שלו. מבחינה רגשית, אני חושב שזה בעיקר מתבטא בפחד שלי מהבדידות, מהפחד שאף אחד לא אוהב אותי, "שניתן לחיות ללא אהבה". אני מחפש לאחר אימי- ובעיקר לאחר אהבתה. נפגעתי קשות כאשר גילה שגברת רוזה מקבלת המחאות על השהות שלו במעון שלה, ואני לא אצלה מהסיבה היחידה והפשוטה שהיא פשוט אוהבת אותי. אני חושב שמאחורי התדמית הקשוחה שלי, מסתתר ילד שפשוט מחפש להיות נאהב. הרגישות שלי לסביבה הקרובה בעיקר מתבטאת בכך שאני שם לב לקשייה של גברת רוזה, יותר משאר הילדים שנמצאים איתי במעון- ואני חושב שאני באמת יודע להיות לה כתף חמה ואוזן קשבת כשהיא צריכה.

# data[].attributes.body
מומו הוא הדמות הראשית בסיפור. שמו הוא בעצם מוחמד אך כולם קוראים לו מומו. הוא  ילד ערבי - מוסלמי יתום שמתגורר אצל רוזה- אישה מבוגרת שמקבלת כסף בשביל לגדל אותו, הם מתגוררים בבליול בצרפת.

מומו אינו יודע מי הם הוריו וכפי שניתן לראות בפרקים הראשונים קשה לו עם כך ״צרחתי שאני רוצה לראות את אמא שלי, ובמשך שבועות המשכתי לחרבן בכל פינה בתור נקמה״

במשך תקופה הוא דורש מגברת רוזה הרבה צומת לב  וניתן לראות שקשה לו החיים ככה אך שמומו מתבגר ניתן לראות שנוא הופך להיות ילד רגיש משכיל ומעריך. ״מעולם לא השתתפתי בקטטות, כי כואב שמרביצים למישהו״. מומו הכי גדול בבית שבו גדל והוא גם עוזר לגברת רוזה במעון עם שאר הילדים.

# data[].attributes.body
מומו- אני ילד/נער שגר בפריז בשנות המהפכה התעשייתית פחות או יותר, המוצא שלי הוא ערבי, מה שלא תמיד מצא חן בעיני:" זמן רב לא ידעתי שאני ערבי, כי איש לא העליב אותי", אני מתגורר בבית יתומים לילדים שהאימהות שלהם עוסקות בזנות. אני חי עם גברת רוזה בבית והיא חשובה לי מאוד:" חשבתי שגברת רוזה אוהבת אותי חינם ושאנחנו חשובים זה לזה".

·       אני ילד מאוד אינטליגנט ומשכיל בתבונות על החיים כבר מגיל צעיר:" הייתי ודאי בן שלוש כשראיתי את גברת רוזה לראשונה. לפני כן אין זיכרון וחיים באי-ידיעה. מאי-הידיעה נפטרתי בגיל שלוש או ארבע, ולפעמים אני מצטער על כך".

·       אני רגיש (לסביבה):" מעולם לא השתתפתי בקטטות, כי כואב כשמרביצים למישהו".

·       חשוב לי להתבלט ולעורר עניין:" אחר-כך ניסיתי להתבלט בצורות אחרות. התחלתי לסחוב מדוכני החנויות, פה עגבניה ושם מֵלוֹן, וחיכיתי תמיד שמישהו ישים לב, כדי שלא אעשה את זה לחינם. כשבעל החנות היה יוצא ונותן לי סטירה הייתי צורח, אבל זה בכל זאת עורר מישהו להתעניין בי".

יש לי הרבה קשיים, בעיקר נפשיים אבל אני מצליח להתמודד בגבורה עם רובם- הדאגה שגברת רוזה לא תאהב אותי:" בתחילה לא ידעתי שגברת רוזה מטפלת בי רק בגלל ההמחאה שהיא מקבלת בסוף החודש, וזוֹ הייתה האכזבה הגדולה הראשונה בחיי". קושי נוסף שיש לי אלו החיים אפשר לומר, פעמים רבות אני חוזר ואומר במגוון דרכים שעצם הידיעה והנוכחות (המנטלית) בעולם קשה לי. החוסר בדמות אימהית גם מהווה איזה שהוא קושי בחיי:" בעלת החנות היתה אישה, והיא ראתה אותי. העדפתי לגנוב במקום שישנה אישה, כי הדבר היחיד שהייתי בטוח בו הוא שאמי אישה".

# data[].attributes.body
מומו, הדמות הראשית בספר, הוא נער כבן עשר  ערבי המתגורר בבית ילדי זונות בבלויל, צרפת. הוא אינו יודע מיהם הוריו ונאבק עם כך בפרקים הראשונים של הספר. באותם פרקים אנו למדים על מומו דברים רבים. לדוגמא, ניתן לראות כבר בעמ עשר, שמומו דורש תשומת לב, גם אם היא לא טובה, על פי כך שחירבן ברחבי הדירה כאשר רצה את אימו: "צרחתי שאני רוצה לראות את אמא שלי, ובמשך שבועות המשכתי לחרבן בכל הפינות, בתור נקמה". דבר נוסף שאנו למדים מהפרקים הראשונים הוא שמומו נצלן. רואים זאת כאשר הוא מבקש מהגברת רוזה, האישה שמטפלת בו ומדמה את אמו, כלב, כאשר הוא גורם לה להרגיש לא נעים על זה שאין לו אם: טוב, גברת רוזה, אני יודע שבעניין אמי אין מה לעשות, אבל אולי יכול להיות לי כלב, במקומה?".
באותם פרקים, אנו רואים מנקודת המבט של מומו את החיים ללא אם ורואים את התסכול שמומו מוצא במחסור זה, תסכול שהוא מוציא בצורה של כל דבר מלצעוק בבית ועד לגנוב מוצרים מחנויות המכולת- הוא מחפש תשומת לב.

# data[].attributes.body
מומו (או מוחמד) הוא ערבי-מוסלמי בגיל ההתבגרות אשר גר בצרפת. מומו גדל במעון של גברת רוזה, בעודו הגדול ביותר הוא גם אחראי על כל שאר הילדים במעון ועוזר לגברת רוזה, לדוגמה: בעמוד 15, גברת רוזה מבקשת ממומו לקחת את בנניה למעונות האפריקאים כי היא חושבת ש"הוא חייב להתרגל לשחור, אחרת לא יוכל אחר כך להשתלב". מומו לא הכיר את הוריו אך רק ידע שאימא שלו זונה, למומו רצון עז להבין ולגלות את הסיפור של הוריו.
מומו הוא מאוד רגיש ונבון, אך הדבר שהכי בולט אצלו הוא הרגישות והאהבה שלו לגברת רוזה, אשר ממלאת את מקומה של אימו הביולוגית (אשר הוא לא מכיר).
בגיל 6 גילה מומו שגברת רוזה מטפלת בו רק כי משלמים לה כסף בשביל זה, מומו נפגע כי חשב שאהבה של גברת רוזה לא תלויה בדבר, ולכן נעלב.

# data[].attributes.body
שמומו הינו לד ערבי-מוסלמי, כבן ארבע-עשרה, הגדל ומתחנך במעונה של הגברת רוזה שם הוא הותיק  והבוגר ביותר וככזה, הוא עוזר לה בטיפול בשאר הילדים במקום.
כל שאיפתו היא לחשוף ולגלות את מוצאו המשפחתי ולדעת מי הם הוריו (דבר הנשמר בסוד אצל רוזה במשך השנים).
התכונות שמאפיינות את מומו הן רגישות, רחמנות ואמנות לרוזה. מומו ידע לזהות את נקודות השבירה של רוזה ולסייע לה, וכן גם התחשב בהיותה זקנה והוא תמיד דאג לה - גם ברגעי המשבר והמצוקה. נקודת השיא שבה מומו מאפשר לרוזה למות ומקיים את בקשתה, מציגה את הנאמנות החזקה שלו כלפיה.
הקשיים אותם מומו חווה הוא לחיות ללא הורים, הרדיפה הממושכת אחרי תשומת הלב והאהבה (ניתן לראות זאת בפרקים הראשונים כשהוא שואל את אדון חמיל "האם אפשר לחיות בעולם ללא אהבה" או כאשר הוא עושה מספר מעשים מגונים כדי לקבל יחס מאנשים).

# data[].attributes.body
יש לקרוא את הפרק הראשון והשני (עמודים 9-17).

לאחר מכן עליכם ליצור פרופיל אישי (תעודת זהות)  מומו

יש להסתפק רק  במידע שמופיע בשני הפרקים הראשונים.

יש לכלול  את הפרטים הבאים בתמציתיות:

1. פרטי מידע על הדמות.

2.תכונות שניתן ללמוד על הדמות וביסוס הטיעון בדוגמאות.

3.מהם הקשיים והדברים מהם מומו מוטרד ואיך מתמודד (רק על פי שני פרקים ראשונים).

5.יש לצרף ציור / תמונה שמזכירה לכם את הדמויות כפי שהם נראים בדמיונכם.