# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I dag, d. 4. februar, finder den internationale lancering af Amnesty Internationals årsrapport sted i København. Ved lanceringen vil både den danske og den internationale årsrapport blive præsenteret og begge vil have fokus på transpersoners manglende rettigheder inden for bl.a. sundhedsvæsenet.

Lanceringen vil have deltagelse af internationale gæster, ikke mindst transpersoner og aktivister fra nogle af de lande der har leveret materiale til rapporten. I både den internationale rapport og den mere uddybende danske rapport, vil Danmark blive kritiseret for begrænsningerne i muligheden for kønskorrigerende behandling, samt den underliggende holdning til transkønnede mennesker som værende psykisk syge.
Skærpet LGBT-profil
Menneskerettighedsorganisationen Amnesty International har de senere år skærpet deres fokus på LGBTI-personers rettigheder. Amnesty kører aktuelt en kampagne om menneskerettighedssituationen i Rusland, ikke mindst om den såkaldte "homo-propaganda lov" der har gjort det overordentlig vanskeligt at leve som LGBT-person i Rusland.

Amnesty har desuden flere gange kritiseret regeringen for behandlingen af transkønnede, sidste gang i forbindelse med den aktuelle debat om kategoriseringen af transkønnede som psykisk syge via Sundhedsstyrelsens diagnoseliste.

"Jeg tror, det kommer som et chok for mange danskere, at man i Danmark automatisk bliver erklæret psykisk syg, hvis man er født med det forkerte køn", udtalte Helle Jacobsen, fra Amnesty International, i en pressemeddelelse, der slog fast at det er et hvert menneskes ret at kunne definerer og få anerkendt sin kønsidentitet. Amnesty startede derfor sammen med LGBT-DK i 2013 en underskriftsindsamling for at få fjernet trans-personer fra sygdomslisten.

Enhedslisten stillede kort efter beslutningsforslag om at få ændret sygdomslisten, hvilket regeringspartierne stemte ned under henvisning til at Verdenssundheds-organisationen WHO's sygdomsliste skal revideres i 2015, hvilket man ønsker at afvente før en eventuel tilretning af den danske liste.
Årsrapport 2013
Som en del af den skærpede LGBT-profil har Amnesty International i det seneste år undersøgt transpersoners rettigheder og vilkår i flere europæiske lande og nu offentliggøres en helt ny rapport om området. Det er dermed første gang i fire år at en international Amnesty rapport retter en direkte kritik mod Danmark.

Amnesty anslår, at der er omkring 3000 transkønnede i Danmark, og som ønsker at opnå fysisk og juridisk kønsskifte, bl.a. i form af nyt cpr-nummer. Årelang psykisk udredning med medfølgende diagnose og tvangskastration er nogle af de krav transkønnede oplever i mødet med det danske sundhedsvæsen og det er bl.a, denne diskriminerende og krænkende behandling rapporten kritiserer.
Trans-området færdigsyltet?
Mens der på aktivist- og ngo niveau i de seneste år har været stor aktivitet på transområdet i form af nye organiseringer, debat, aktivisme og en stigende grad af formuleret utilfredshed og kritik, så har trans-området på parlamentarisk niveau ligget i en syltekrukke.

Da regeringspartierne sad i opposition før valget i 2011 lovede flere fremtrædende politikere fra De Radikale og SF konkrete resultater på transområdet efter et folketingsvalg, ikke mindst blev det lovet at afskaffe kastraktionskravet og åbne for mulighed for juridisk kønsskifte uden forudgående kastraktion. Det er imidlertid blevet ved løfterne hidtil, men i foråret 2012 nedsatte Sundhedsminister Astrid Krag efter længerevarende pres fra bl.a. Trans-pol under LGBT-DK, en arbejdsgruppe der skulle se på transområdet.

Knap to år senere er arbejdsgruppen tilsyneladende ved at afslutte processen og regeringen har annonceret et lovforslag i den nærmeste fremtid. I skrivende stund har det ikke været muligt for redaktionen at få oplyst hvad lovforslaget konkret indeholder, men Enhedslistens sundhedsordfører Stine Brix oplyser til Modkraft, at EL nu vil bringe emnet op i Sundhedsudvalget og invitere en række eksperter til at belyse emnet for sundhedsudvalget.
Amnesty International lancerer deres årsrapport d. 4. februar kl.17 - 19 på Amnestys danske hovedkontor i København. Her kan man bl.a. møde Amnesty ansatte fra Europa som har arbejdet med området samt LGBT-aktivister fra bl.a. Finland og Irland. Få mere information om arrangementet her

# data[].attributes.attachment_link.description
I dag, d. 4. februar, finder den internationale lancering af Amnesty Internationals årsrapport sted i København. Ved lanceringen vil både den danske og den internationale årsrapport blive præsenteret og begge vil have fokus på transpersoners manglende rettigheder inden for bl.a. sundhedsvæsenet.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
På side fire i en videnskabelig artikel i Journal of Sexual Medicine gemmer der sig et tal, som giver fornyet skyts til kritikken af årelange ventetider på at få en kønsskifteoperation.

Undersøgelsen oplyser, at danske transkønnede, som ønsker en operation fra mand til kvinde, i gennemsnittet har ventet 8,1 år på at få tilladelse til operationen, mens tallet er 5,9 år for personer, som venter på operationer fra kvinde til mand.

"Det er blevet kritiseret af de transkønnede selv i mange år, men nu har vi det sort på hvidt, hvor urimeligt lange ventetider de bliver udsat for. Det er et ekstremt psykologisk pres at skulle vente så mange år i uvished for at få lov til at gennemgå operationer," siger Tobias Raun, som er lektor ved Roskilde Universitet og forsker i transseksuelle og medier.

Undersøgelsen bygger på en gennemgang af journaler fra 98 procent af alle personer, som fik foretaget kønsskifteoperationer - eller mere korrekt kønskorrigerende operationer - i Danmark i perioden 1978 til 2008.

Studiet kommer i kølvandet på en rapport fra 2014, hvor organisationen Amnesty International kritiserede "årelange og ydmygende udredningsforløb på Rigshospitalets Sexologisk Klinik" - det eneste sted i Danmark, som kan udrede og henvise personer til at få kønskorrigerende operationer.

Den planlagte behandlingstid er halvandet til to år

Forskerne bag studiet i Journal of Sexual Medicine er selv ansat på Rigshospitalets Sexologisk Klinik, og de skriver i undersøgelsen, at det udredningsforløb, man skal gennemgå for at blive godkendt til at få kønskorrigerende operationer "har gennemgået væsentlige ændringer over de sidste 30 år, og den nuværende planlagte længde af behandlingen er rettet mod a være halvandet til to år," før man kan få tilladelse til operationerne.

"Forløbet har ændret sig, og det tager ikke så lang tid mere. I dag er det sådan, at Sundhedsstyrelsen har fastsat retningslinjer, som siger, evalueringsprocessen skal vare cirka to år. Der er ikke tale om ventetid, men udredningstid. Man skal til samtaler med psykiatere, psykologer og gynækologer for at blive udredt og henvist til operationen," forklarer Rikke Kildevæld Simonsen, som er psykolog ved Rigshospitalets Sexologisk Klinik og førsteforfatter på undersøgelsen af de transseksuelle.
Juridisk kønsskifte: Hormonelt kønsskifte: Kønskorrigerende operation: Kilder: Rikke Kildevæld, Sexlinien
Hun påpeger samtidig, at udredningstiden er opgjort fra første gang, den transkønnede har været i kontakt med Sexologisk Klinik og frem, til personen har fået tilladelse til operationen.

"Nogle personer henvender sig til klinikken for at få en operation, men dropper så ud af behandlingen, måske fordi de bliver i tvivl, og så går der måske flere år, før de igen bliver henvist til os. Men vi har opgjort tallet sådan, at der er tale om tiden fra den første henvisning til, man har fået tilladelse til operationen," fortæller Rikke Kildevæld Sørensen.

Forløbet er som en konstant eksamen

Hos Landsforeningen For Bøsser, Lesbiske, Biseksuelle og Transpersoner, LGBT Danmark, kan man ikke genkende, at ventetiden på at få lov til at få en kønskorrigerende operation i dag skulle være kommet ned på omkring to år.

"Det har ikke hold i virkeligheden. Forløb i nærheden af to år har vi ikke kendskab til. Alle forløb, vi har kendskab til, er betydeligt længere," fortæller Linda Thor Pedersen, som er transpolitisk talsperson ved LBGT Danmark.

Hun påpeger samtidig, at nogle transkønnede måske har fået flere henvisninger til Sexologisk Klinik på Rigshospitalet, fordi de "bliver slidt ned af alle de samtaler og til sidst ikke orker mere" - for så på et senere tidspunkt at forsøge igen og få en ny henvisning til kønskorrigerende operation.

"Det er stærkt utilfredsstillende, at det skal tage så lang tid. Vi bliver umyndiggjort i det lange udredningsforløb, fordi vi ikke selv kan bestemme over vores egne skæbner. En af de værste ting er uvidenheden. Man aner ikke, om det tager 2 år eller 10 år, og man prøver hele tiden på at sige det rigtige for at få tilladelse til operationen. Hele forløbet er ligesom en konstant eksamen, som man kæmper for at bestå," siger Linda Thor Pedersen, som selv er i færd med at blive udredt til en kønskorrigerende operation.

Sparer op til behandling i udlandet

Der findes kun ganske lidt forskning i transkønnede i Danmark, men en nyere rapport fra Statens Institut for Folkesundhed på Syddansk Universitet kunne også tyde på, at transkønnede er utilfredse med ventetiden på at få nyt køn med hormonbehandling og operationer. Derfor drager nogle i stedet til udlandet for at blive opereret, kan man læse i rapporten.

"Vores kvalitative analyse peger på, at nogle af årsagerne til, at transpersoner vælger at opsøge behandling i udlandet, dels er den lange ventetid på behandling i Danmark, og dels den måde, adgangen til behandlingen foregår på," lyder det i rapporten, som bygger sin kvalitative analyse på svar fra 122 transpersoner, som har besvaret et åbent spørgsmål i et spørgeskema.

Ifølge ph.d.-studerende Katrine Bindesbøl Johansen, som er en af forskerne bag rapporten, beskrev nogle af de transkønnede, at de havde sparet op til behandlingen i udlandet, fordi de ikke brød sig om den måde, behandlingen foregik i Danmark.

"I spørgeskemaets fritekstsvar skrev de blandt andet, at de tog til udlandet, fordi der var lang ventetid i Danmark, og at der i de danske udredningsforløb var særlige måder at opfatte køn på, som de ikke kunne genkende. En del beskrev, at de ikke følte sig anerkendt som den person, de var, og at de følte, de skulle passe ind i særlig forståelse af køn for at få adgang til behandlingen," siger Katrine Bindesbøl Johansen, som er ph.d.-studerende ved Statens Institut for Folkesundhed ved Syddansk Universitet.

Rigshospitalet har monopol på transkønnede

Tidligere var det muligt for gynækologer landet over at igangsætte en behandling med kønshormoner, som giver personer født som kvinder et mere mandligt udseende og personer født som mænd et mere kvindeligt. Men i 2012 blev reglerne lavet om, så det i dag kun er Sexologisk Klinik på Rigshospitalet, der kan henvise til en hormonbehandling. Klinikken er ligeledes den eneste i landet, som har mulighed for at henvise personer til kønskorrigerende operationer - "en monopol-tilstand", som kritiseres af både adjunkt Tobias Raun og foreningen LBGT Danmark.

"Vi forstår ikke, hvorfor reglerne pludselig skulle strammes, så det blev sværere at komme i hormonbehandling. Vi mener, at konsekvensen er, at flere begynder at købe hormoner på nettet og medicinere sig selv. Det kan være en farlig vej at gå," siger Linda Thor Pedersen fra LBGT Danmark.

Ikke Rigshospitalets skyld

På Sexologisk Klinik forklarer psykolog Rikke Kildevæld, at klinikken aldrig selv har bedt om at have monopol på at behandle transkønnede.

"Det er rigtigt, at det kun er hos os, man kan blive udredt, men det er ikke vores skyld. Der er ikke andre klinikker, som har budt ind på specialet. Alle hospitaler kan byde ind," siger Rikke Kildevæld.
Kilde: LBGT Danmark mv.
Hun forklarer, at Sexologisk Klinik følger de retningslinjer, som er fastsat af Sundhedsstyrelsen, når de udreder transseksuelle til hormonbehandling eller kønskorrigerende operation.

"En henvisning til at få en kønsskifteoperation kræver, at man har diagnosen transseksuel, er over 18 år og har et stabilt ønske om kønsskifte - og man skal kunne overskue konsekvenserne af et kønsskifte," forklarer Rikke Kildevæld Simonsen, som ikke oplever, at der er stor utilfredshed med ventetiden blandt de transkønnede, der kommer på klinikken.

"Det er selvfølgelig forskelligt fra person til person, men der er en hel del, som synes, det er fint at give det en ekstra tanke, før man får en kønsskifteoperation - det er trods alt en irreversibel operation. Nogle føler måske, at de er afklarede fra start, men det ændrer ikke på, at Sundhedsstyrelsen vil have, at man er udredt, før man kan få henvisning til operationen," siger Rikke Kildevæld Simonsen.

25 procent har en psykisk lidelse

Ud over artiklen i Journal of Sexual Medicine udgav Rikke Kildevæld Simonsen sidste år også en videnskabelig artikel i Nordic Journal of Psychiatri, som undersøger, hvordan det rent helbredsmæssigt er gået for de 104 transkønnede, som siden 1978 har fået en kønskorrigerende operation på Sexologisk Klinik i København (svarende til 98 procent af alle kønskorrigerende operationer i Danmark, eftersom operationerne i en kort overgang også blev udført i Aarhus).

Via adgang til sundhedsregistre og journaler har begge undersøgelser fulgt de danske transkønnede og blandt andet undersøgt deres familieforhold, uddannelsesbaggrund og hvilke psykiske og somatiske sygdomme, de rammes af.

Undersøgelserne peger blandt andet på, at 25 procent af de personer, som har fået en kønskorrigerende operation i Danmark, har en psykisk lidelse - primært angst og depression.

"Vi har fået grundig beskrivelse af gruppen, hvilket vi ikke havde før - både sociodemografisk, psykiatrisk og somatisk. Derved kan vi måske bedre forebygge nogle af de ting, vi kan se - for eksempel angst og depression. Der er jo tale om en gruppe mennesker, som mange gange har været stigmatiseret helt fra barnsben, og så kan være svært at få en god skolegang og så videre," siger Rikke Kildevæld.

En forskningsetisk problematik

Adjunkt Tobias Raun fra Roskilde Universitet påpeger, at det er tiltrængt og positivt med forskning i transkønnede. Men han mener, at det er "forskningsetisk problematisk, at den eneste omfattende forskning i danske transkønnedes sociodemografi udøves af folk fra den institution, som har fået massiv kritik for at være uforstående over for netop transkønnedes livserfaringer, selvopfattelser og behov." Det kan du læse mere om her.

"Den lange ventetid på at få en henvisning til operation bliver nærmest nævnt i en bisætning, og det bliver slet ikke diskuteret, hvilke konsekvenser det kan have haft for de personer, det er gået ud over. I stedet skynder de sig at skrive, at ventetiden er blevet mindre," siger Tobias Raun fra Institut for Kommunikation og humanistisk Videnskab på Roskilde Universitet.

Stor ros fra Aarhus Universitetshospital

På Sexologisk Enhed på Aarhus Universitetshospital får de to nye studier derimod stor ros med på vejen.

"Det er nogle flotte undersøgelser, som belyser, hvad der er sket på området fra 1970'erne frem til nu. Det var der behov for, fordi der kun er meget lidt forskning i transseksualitet. Så det er meget spændende læsning," siger Xanthi Fynbo, som er psykolog og specialist i klinisk sexologi på Sexologisk Enhed på Aarhus Universitetshospital.

Hun mener ikke, at der er grund til at kritisere Sexologisk Klinik på Rigshospitalet for deres arbejde med at udrede transkønnede.

"De laver generelt et meget evidensbaseret arbejde på et højt niveau," lyder det fra Xanthi Fynbo.

I Danmark er det ligesom i mange andre lande fortsat en psykiatrisk diagnose at være transkønnet - det klassificeres som en såkaldt 'kønsidentitetsforstyrrelse'.

Det har flere gange været offentligt diskuteret, hvorvidt transkønnethed skal slettes fra listen over psykiske sygdomme, ligesom Sundhedsstyrelsen fjernede homoseksualitet fra listen i 1981.

# data[].attributes.attachment_link.title
Årelang ventetid sætter transkønnede under ekstremt pres

# data[].attributes.attachment_link.description
På side fire i en videnskabelig artikel i Journal of Sexual Medicine gemmer der sig et tal, som giver fornyet skyts til kritikken af årelange ventetider på at få en kønsskifteoperation.

# data[].attributes.attachment_link.title
"Jeg er aldrig blevet chikaneret, fordi jeg er trans, men jeg blev overfaldet, da jeg bar en Trump-hat"

# data[].attributes.attachment_link.description
En ny bølge af borgerlige Youtube-debattører er skyllet hen over medierne i USA. De har millioner af følgere. De fleste er borgerlige fritænkere, der afskyr politisk korrekthed. Berlingske præsenterer en række af de nye borgerlige Youtube-stjerner. I dag den transkønnede Trump-fan Blaire White.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Af Kirsten Damgaard, psykolog og sexolog

Der har netop været Pride Parade i København. Her fejrer LGBTQA+ miljøet sig selv og sin seksualitet sammen med de cis-kønnede, der ser mangfoldigheden i seksuelle udfoldelser som et plus og mener at seksuelle mindretal stadig har noget at kæmpe for.

LGBTQA+ står for lesbiske,bøsser, transkønnede, skæve (ikke seksuelt rubricerbare personer),aseksulle og + står for alle andre seksuelle minoriteter. De cis-kønnede er flertallet, der føler sig som det biologiske køn de af sundhedspersonale skønnedes at være ved fødslen, og føler sig tilfreds med.
Særlige rettigheder
Da Danmark i år kårede Mr.Gay, faldt valget på en transkønnet mand. Dvs. en person der er født som biologisk kvinde. Valget er nok afledt af, at der efterhånden ikke er flere rettigheder for homoseksuelle at få, efter opnåelsen af ret til ægteskab, insemination og adoption foruden at bøsser nu kan betale udenlandske kvinder til at føde deres børn ( kaldet surrugacy-metoden), og hjembringe børnene til dansk statsborgerskab. Mange mener at minoriteten transkønnede (som ofte benævnes transseksuelle, men da det ikke handler om begærets retning, men om opfattelsen af eget køn, så er betegnelsen transkønnet at foretrække)er den næste gruppe der står for tur til særlige rettigheder. Foreløbig har transkønnede voksne opnået at kunne skifte til et personnummer, der ikke afspejler det køn de er født som, hvad enten de har fået bortopereret deres medfødte kønsorganer eller ej, samt fået transseksualitet fjernet fra den danske psykiatriske diagnoseliste.

Eftersom store dele af LGBTQA+ miljøet godt bakket op af politikere fra Alternativet og Enhedslisten nu mener at skal der kæmpes for yderligere rettigheder til transkønnede - også børn - som hormonbehandling, frit toiletvalg/ændring af badeforhold, frie kirurgiske operationer , og frit valg af officielt køn for børn ,så lad os her kigge på hvad køn er og hvad seksualitet er. Jeg vil understrege at analysen tager udgangspunkt i psykologi og ikke i minoriteters subjektive oplevelser og følelser, selvom man efter læsningen formentlig i langt højere grad vil kunne erkende hvorfra megen "ondt i kønnet" stammer.
Kønnet er ikke flydende
Mennesket fødes med et bestemt biologisk køn, som kan afgøres umiddelbart undtagen i sjældne tilfælde med misdannelser og tvekønnethed. I sådanne situationer er det en fordel at holde kønsbestemmelsen åben. Ny praksis har nemlig vist at undlader man voldsom indgriben vil en sådan person som regel selv lægge sig fast på en stabil kønsidentitet i 14-16 års alderen. En person uden fysiske anomalier kan ikke være født i et forkert køn! Kønnet ligger nemlig ikke ét sted. Først har vi vort DNA og kønskromosomer, der i fosterlivet styrer udviklingen fra at alle fostre er hunkøn, til at nogle efter 7 ugers stadiet forandres til hankøn. Dernæst er der de indre kønsorganer (livmoder og æggestokke, testikler )og de ydre kønskarakteristika ( penis, clitoris og kønslæber) hvor mere kommer til i løbet af livet (kropsform, skæg,bryster).Endelig er der de kønshormoner man selv producerer og som hjælper kroppen til at være sit køn. Et køn der er komplementært til det andet køn! Undervejs i barndommen, mens kroppen vokser, formes den subjektive kønsidentitet som er min egen oplevelse af hvilket køn jeg er. Her er der ikke tale om kønsrolle, men om at den biologiske mand føler sig som et hanskønsvæsen med seksuel appetit på kvinder og vice versa. I Danmark er kønsrollerne blevet mere eller mindre udviskede. Om jeg reparerer bilen, mens min mand bager kager bestemmer vi jo selv. Kønsrollen er kulturelt formet. Hvert samfund har sine normer for mandlig og kvindelig adfærd med mere eller mindre elastik. Og hvert par (eller kollektiv) kan fastlægge sine egne samlivsforhold.
Kroppen har opgaver
Langt de fleste mænd og kvinder lever fint med at være komplementære i forhold til forplantning. Deres forskellige biologi er nødvendig for at skabe et nyt menneske. Som borger i en nation har man pligter og rettigheder. Men der også to ret upåagtede moralske pligter man kan siges at have indirekte i ethvert samfund : man skal tage vare på sin krop, så den er stærk og rask og ikke ligger de øvrige medlemmer til byrde; og så skal man reproducere sig selv, så det folk man tilhører kan fortsætte eksistensen. Vil eller kan man ikke opfylde disse to opgaver, der passer til menneskets natur, kan det være tegn på en psykisk lidelse.

Langt de fleste foretrækker sex med det modsatte køn, selvom de ikke arbejder på at forplante sig hver gang de har sex. Sex har andre funktioner end forplantning. Det kitter parforholdet sammen, idet orgasme giver fornøjelse og afslapning. Omstændigheder som fængsling, soldaterliv og selvvalgt énkønnet opholdssted kan imidlertid få nogle personer til dels at forelske sig og dels have sex med samme køn. Det er heller ikke usædvanligt at mennesker pga tildragelser i opvæksten vælger en homoseksuel livsstil, og det sker ikke så sjældent at personer svinger tilbage og bliver heteroseksuelle. Og omvendt bryder nogle ud af det heteroseksuelle parforhold og lever homoseksuelt med en ny partner.
Seksualitetens væsen
Seksualitet og identitet er meget komplekse størrelser, og der kan nemt gå noget galt i udviklingen. Det er påvist at homoseksuelle og transkønnede i gennemsnit har flere psykiske problemer og en dårligere livskvalitet ( Lige og ulige? Homoseksuelle, biseksuelle og transkønnedes levevilkår .Udvidet rapport. Casa.2009)

Psykologer hævder at "sex foregår mellem ørerne". Det drejer sig om at kvaliteten af det seksuelle samvær afhænger af personernes mentale tilstand og den ånd fællesskabet foregår i. At sex foregår mellem ørerne er også sandt på anden vis, da personligheden ikke kan skilles fra individets seksualitet. Det er vigtigt at forstå, at den seksuelle udvikling og udviklingen af personligheden følges ad og er én og samme sag. Seksualitetens væsen er både udtryk for og afspejler indtryk på personligheden. Det foregår på den måde, at et individs erfaringer med relationer til andre mennesker, personens erfaringer med at få sine behov opfyldt og hans erfaring med at være et kønsvæsen nedfældes i og former hans personlighed gennem opvæksten. Alle disse erfaringer præger både seksualiteten og karakteren, og forvaltningen af seksualiteten er derfor et udtryk for brede og mangeartede erfaringer ( læs herom hos professor Gunther Schmidt 1989).
Kulturen er til valg
Denne opvækst og indføring i normer foregår selvfølgelig i en given kultur. Hjemmets kultur er den primære, forstået som at miljøet i hjemmet hvor man vokser op er basalt formende for tænkning og følelser. "Hjemme" opleves ganske simpelt normativt helt op i ungdomsårene. Forældrenes kultur og religion spiller sammen om visse kerneværdier, et vist menneskesyn, og en opfattelse af hvert køns natur. Etikken i religionen er med til at forme organisationsformer og mønstre i samfundet, så derfor opleves religion og kultur ikke som skarpt adskilt hos den, der bliver socialiseret. Menneskesynet spiller kraftigt ind i formningen af personligheden og dermed også af seksualiteten. Men når man er blevet ordentlig voksen - psykologer siger 25 år, for da er hjernens frontallapper, som er vigtig for både erkendelse og beslutning om adfærd fuldt udviklede - fortsætter man jo med at opdrage på sig selv, og evt. vælge helt andre værdier, måske nogle man har læst sig til eller observeret at andre har fået bedre liv med.
Transkønnethed.
Rundt omkring i Danmark går der for øjeblikket personer rundt som er født som kvinder, men ønsker at være mænd.De klæder sig som mænd og agerer som mænd i den pågældende kultur. Nogle har fået et mandligt cpr.nummer og nogle har også fået bevilget en såkaldt kønskorrigerende operation. Men der går flere mænd rundt som ønsker at de var kvinder.Hvorfor det? Begge køn kan jo alt og alle kan have seksuelle forhold til andre med specielle kønsidentiteter. Hvad er det særlige ved en mand i vore dage med flydende kønroller? Der faktisk kun kroppen tilbage. Men man(d) kan ikke skifte køn. Læger vil hjælpe til en større overensstemmelse mellem det oplevede køn og det fysiske køn og så snitter kirurger i "betrækket". Sæd og æg kan imidlertid ikke kunstigt udvikles - og de fuldt opererede mister orgasmeevnen, når meget følsomme nervetråde i et område med tætsiddende nerver skæres over. Lige denne sidste for livskvaliteten så vigtige detalje, den mistede orgasmeevne, ser jeg aldrig nævnt i de mange nylige artikler og TV udsendelser om transkønnethed/trans-seksualitet. Transseksualitet (transsexualism og gender dysphoria på lægesprog) er ikke længere en psykiatrisk diagnose i Danmark. WHO forholder sig klogeligt skeptisk overfor at pille transsexulism ud af diagnoselisten. Som psykolog finder jeg det ikke psykisk sundt at ville undvære sin orgasmeevne, eller at ville undergå unødige kiriurgiske operationer eller unødig hormonbehandling. De opererede transseksuelle opfattes heller ikke af det nye køn, som en i flokken. Livserfaringerne hos cis-kvinder er nemlig helt anderledes, det gælder fx menstruation, moderskab, sex med mænd, at have en svigermor og venindeskaber. Transkønnede bliver naturligvis ved med at være særlige og aparte hos det tilvalgte køn. Ligeledes har de transkønnede mere eller mindre opererede og hormon-medicinerede oftest følt sig udenfor og aparte under deres opvækst og en temmelig stor del har psykiske lidelser som voksne og er desværre overrepræsenterede med selvmord. Nogle kalder det minoritets-stress og skylder på omgivelsernes manglende accept. Jeg mener derimod at transeksualitet er en forkert måde at løse et underliggende psyko-seksuelt problem på som ligger dybere og som giver den dårlige livskvalitet ( angst, stoffer, alkohol, depressioner). Der er en norsk professor og psykiater Esben Benestad, der mener at man på en og samme tid kan være både mand og kvinde, som han selv er og fortsat skaber sig om til at være. Han taler om et bevægeligt køn. Det driver selvfølgelig hans hustru, der er psykolog, til fortvivlelse. Sønnen har lavet en film om dette komplicerede menneske (Even Benestad : Alt om min far ).

Holder kønsforvirringen så der? At tro sig selv som mand og kvinde på én gang, og bede andre om at respektere det, så kan det vel ikke blive værre, tænker læseren vel.

Men ork nej! Der er desværre andre ulykkelige mennesker, der mener at de egentlig er et dyr som fx. en ulv eller en bjørn! Disse individer opfatter sig selv som havende en dyrenatur som uheldigvis er placeret i en menneskekrop. Det fortæller de vidt og bredt om - på menneskesprog naturligvis - til hinanden på internettet og til villige mikrofonholdere. Nogle kalder sig selv for pelsdyr (furries på engelsek). Furries in Buffalo mødes fx en gang om måneden og udlever deres dyriskhed. Der er også bizarre furries, fx en biseksuel blå og gul schæferhund , ligesom nogle furries har store kollektioner af plyssede ører og haler, som de hæfter på sig og promenerer med på offentlige steder. Sjovt nok er ingen kakerlak eller rotte fanget i et menneskes krop, selvom der blandt folk med artsforstyrrelse (species dysphoria på lægesprog) findes en enkelt der inderst inde ser sig selv som er en flue (læs mere http://haenfler.sites.grinnell.edu/subcultures-and-scenes/furries/ ).

Personligt forventer jeg at næste trend bliver at man er et møbel: "Jeg er en feminin havestol og jeg er forelsket i Oliver, der egentlig er en homoseksuel liggestol. Vi forlanger selvfølgelig både korrigerende kirurgi, så vi kommer til at ligne det vi føler os som, samt retten til at blive gift. Og stole har jo ikke personnumre, så det nægter vi at have" . Så når de en dag ønsker sig en familieforøgelse og helt ifølge deres indre psykologiske logik vil finde det komplementære samleje mellem mand og kvinde afskyeligt, vil de prøve at adoptere en lille skammel fra Cuba. Cuba- mahogni - det er da smagfuldt, ikke?

Nej, jeg gør ikke grin. Jeg mener det er et dårligt samfund, der foregøgler ulykkelige og kønsidentitetsforstyrrede mennesker at man kan snitte sig ud af psykiske problemer! Eller som godtager at medlemmer med psykologiske forstyrrelser ER, hvad de oplever sig at være. Det spor skal vi ikke længere ud af, vi skal bakke.

# data[].attributes.attachment_link.title
Ondt i kønnet: Fortvivlelse har mange former, og tidens tendens er at kanalisere den ind i køn og krop

# data[].attributes.attachment_link.description
Af Kirsten Damgaard, psykolog og sexolog Der har netop været Pride Parade i København. Her fejrer LGBTQA+ miljøet sig selv og sin seksualitet sammen med de cis-kønnede, der ser mangfoldigheden i seksuelle udfoldelser som et plus og mener at seksuelle mindretal stadig har noget at kæmpe for.

# data[].attributes.headline
Er der nogen der lige kan komme med et par strålende ideer?

# data[].attributes.subject
Er der nogen der lige kan komme med et par strålende ideer?