# data[].attributes.location_name
Звягель, Житомирська область

# data[].attributes.attachment_caption
Леся Українка

# data[].attributes.headline
Леся Українка

# data[].attributes.subject
Леся Українка

# data[].attributes.location_name
Гура Хуморулуји, Румунія

# data[].attributes.headline
Ольга Кобилянська

# data[].attributes.subject
Ольга Кобилянська

# data[].attributes.location_name
Вінниця, Вінницька область

# data[].attributes.headline
Михайло Коцюбинський

# data[].attributes.subject
Михайло Коцюбинський

# data[].attributes.body
Став письменником, щоб привернути увагу 16-річної дівчини . Працював у знаменитому "Братстві Тарасівці". Написав понад 300 листів до своєї коханої , яка на 16 років молодша. Мав коханку , але закінчив з нею відносини через свою дружину, яка про це дізналася ;) Як казали у нас :"Хлопець до успіху йшов . Не пощастило , не фортунуло".

# data[].attributes.location_name
Стеблів, Черкаська область

# data[].attributes.attachment_caption
Кушнір Роман 

# data[].attributes.headline
Іван Нечуй-Левицький

# data[].attributes.subject
Іван Нечуй-Левицький

# data[].attributes.body
Майбутній письменник народився 25 листопада 1838 року в Стеблеві на Черкащині в родині потомственого священика. Батько був суворий і темпераментний, проповідник і просвітитель, шанував козаччину й Шевченка. Мати неписьменна, але чутливої душі: не могла дослухати до кінця житія якогось святого й плакала, а малий Іван услід за нею. Коли Івану йшов 13-й рік, його мати померла. Вона двічі народжувала двійню і це підірвало її здоров’я. Початок його літературної діяльності припав на ті роки, коли писати українською мовою було заборонено. Письменник згадував, що про його літературні спроби рідною мовою, підписані псевдонімом «І. Нечуй», не знали навіть товариші, з якими він жив на одній квартирі, не знав і батько. Нечуй-Левицький був досить дивакуватим, наприклад, завжди ходив з парасолькою. Він був надзвичайно пунктуальним. Пан Іван мав режим дня, якого чітко дотримувався. Письменник і друг нашого героя Євген Кротевич у своїх спогадах пише: «…Сусіди могли по ньому перевіряти годинник щодня, за будь-якої погоди рівно о третій він виходив після обіду з своєї квартири, йшов на Фундуклеївську вулицю, поволі піднімався до театрального майдану, потім повертав праворуч біля аптеки і так само поволі рухався вперед Володимирською вулицею аж до “підйомника”, який тепер чомусь звуть по-іншомовному фунікулером, де звертав на Володимирську гірку. Там сидів, милувався Дніпром, думав свої думи аж до шостої години. Тоді спускався вниз на Хрещатик, та вже цією вулицею повертався назад». Спати лягав рівно о десятій, навіть із власного ювілею пішов спати, не дослухавши вітальних промов. Категоричним був щодо правопису: “Писати треба так, як люди говорять!”. Тому не терпів літеру “ї”, писав не “їх”, а “йих” і т. ін. У заповітах вимагав, щоб так його друкували “на віки вічні”. Правописні нововведення вважав “галицькою змовою”. Нагадував інквізитора, готового спалити й власні книжки, якщо там буде єресь: “Хай краще згорять, ніж з отаким правописом!”. Живу мову він знав. Помічав русизми, полонізми й будь-які іншомовні впливи й уникав їх. До речі, вираз “старанно уникав” вважав польським: “Я сказав би: падковито одмикував — це чисто народний київський вираз”. Казав не “негативне”, а “відкидне”, не “позитивне”, а “покладне”. Самотній холостяк ніколи особливо не дбав про гроші, витрачаючи все на книги, які в кінці життя виявилися нікому не потрібними.

Разом з Пантлеймоном Кулішем та Іваном Пулюєм здійснив перший україномовний переклад Біблії.

Джерела: https://dovidka.biz.ua/ivan-nechuy-levitskiy-tsikavi-fakti

https://uinp.gov.ua/istorychnyy-kalendar/lystopad/25/1838-narodyvsya-ivan-nechuy-levyckyy-pysmennyk

https://znayshov.com/News/Details/piarnyk_kyieva_i_povelytel_taim-menedzhmentu_shcho_my_znaiemo_pro_ivana_nechuia-levytskoho

# data[].attributes.location_name
Миргород, Полтавська область

# data[].attributes.headline
Панас Мирний

# data[].attributes.subject
Панас Мирний

# data[].attributes.location_name
Арсенівка, Кіровоградська область

# data[].attributes.headline
Іван Карпенко-Карий

# data[].attributes.subject
Іван Карпенко-Карий

# data[].attributes.location_name
Нагуєвичі, Львівська область

# data[].attributes.location_name
Русів, Івано-Франківська область

# data[].attributes.headline
Василь Стефаник

# data[].attributes.subject
Василь Стефаник

# data[].attributes.location_name
Білопілля, Сумська область

# data[].attributes.headline
Олоександр Олесь

# data[].attributes.subject
Олоександр Олесь

# data[].attributes.location_name
Дніпро, Дніпропетровська область

# data[].attributes.headline
Микола Вороний

# data[].attributes.subject
Микола Вороний

# data[].attributes.location_name
Старобільськ, Луганська область

# data[].attributes.attachment_caption
Усатої Ірини 

# data[].attributes.headline
Старобільськ, Луганська область

# data[].attributes.subject
Старобільськ, Луганська область

# data[].attributes.body
Сергій Жадан

Сергій Жадан – сучасний український письменник, поет, перекладач та музикант, активний учасник руху за популяризацію української культури та мови. Він народився в місті Старобільськ, але більшу частину життя прожив у Харкові, який значно вплинув на його творчість. Жадан здобув ступінь магістра філології в Харківському національному університеті, де вивчав німецьку мову та літературу. Його творчість відзначається глибокими соціальними й політичними темами, особливо після розпаду СРСР. Одним із найвідоміших його романів є "Депеш Мод", який став літературним проривом і отримав визнання серед молоді. Жадан активно займається громадською діяльністю, підтримуючи волонтерські ініціативи під час війни в Україні та брав участь у подіях Революції Гідності. Його твори перекладені на багато мов, а сам автор отримав чимало міжнародних літературних нагород. Окрім письменства, він займається музикою, виступаючи з гуртом "Жадан і Собаки".

# data[].attributes.location_name
Вулиця без назви, Нагуєвичі, Львівська область, Украина, 82126

# data[].attributes.headline
Чебан Дарина

# data[].attributes.subject
Чебан Дарина

# data[].attributes.body
«Лис Микита» Іван Франко, улюблений твір та мультфільмів дитинства.

Першими слухачами казки-поеми Івана Франка «Лис Микита» були діти поета – Андрій, Петро, Тарас і Анна.

А от першою слухачкою опери «Лис Микита» Івана Небесного стала його 9-річна донька.

А Ви знали, що події у поемі-казці «Лис Микита» І. Франка відбуваються… в Галичині?

У творі згадуються реальні українські географічні назви: містечко Магерів, гірський хребет Чорногора, річка Черемош, гора Говерла. Двір царя Лева знаходиться у Львові.

А Лис Микита вважає себе підгірцем (вихідцем із Підгір’я), хоч і мешкає у Лисовичах. Село з такою назвою є у Стрийському районі на Львівщині, а поруч зі Львовом розташовано село Лисиничі, де часто любив бувати Франко зі своїми дітьми.

# data[].attributes.location_name
Ніжин, Чернігівська область

# data[].attributes.attachment_caption
Калашнікової Даріни

# data[].attributes.headline
Андрій Кокотюха

# data[].attributes.subject
Андрій Кокотюха

# data[].attributes.body
Андрій Кокотюха — український письменник, сценарист, журналіст і один із найвідоміших сучасних авторів детективної та пригодницької літератури. Закінчив факультет журналістики Київського національного університету імені Тараса Шевченка.Кокотюха написав понад 60 книг у різних жанрах, але найбільше відомий своїми детективами, історичними романами та трилерами. Він також активно працює як сценарист, зокрема над телесеріалами та кінофільмами.Кокотюха є лауреатом багатьох літературних премій, зокрема чотириразовим переможцем конкурсу «Коронація слова». Його романи часто засновані на реальних подіях або ж пов’язані з українською історією, що робить їх цікавими не лише як захопливі сюжети, а й як спосіб пізнати минуле.Також відомий своєю громадянською позицією та популяризацією української мови і культури.

# data[].attributes.location_name
Ржищів, Київська область

# data[].attributes.attachment_caption
Шалаєвої Надії

# data[].attributes.headline
Ржищів, Київська область

# data[].attributes.subject
Ржищів, Київська область

# data[].attributes.body
Ліна Василівна Костенко-українська поетеса-шістдесятниця, письменниця (історичний роман, твори для дітей), дисидентка. Лауреатка Шевченківської премії (1987), Премії Антоновичів (1989), Ордену Почесного легіону (2022).

# data[].attributes.location_name
Біївці, Полтавська область

# data[].attributes.attachment_caption
Ситник Максим

# data[].attributes.headline
Василь Симоненко

# data[].attributes.subject
Василь Симоненко

# data[].attributes.location_name
Біївці, Полтавська область

# data[].attributes.attachment_caption
Шалаєвої Надії 

# data[].attributes.headline
Біївці, Полтавська область

# data[].attributes.subject
Біївці, Полтавська область

# data[].attributes.body
Васи́ль Андрі́йович Симоне́нко-український поет і журналіст, діяч українського руху опору, шістдесятник. За своє коротке життя Василь Симоненко зміг написати кілька поезій та новел, провідною темою яких є любов до рідної землі, відповідальність за ïï долю. Автор численних статей, театральних i літературних рецензій, трьох казок для дітей та дорослих: «Цар Плаксій i Лоскотон», «Подорож в країну Навпаки», «Казка про Дурила». Збірка «Земне тяжіння» (1964) та книга «Лебеді материнства» (1981) були видані посмертно. Лауреат Державної премії імені Тараса Шевченка (1995, посмертно).

# data[].attributes.location_name
Русів, Ивано-Франковская область

# data[].attributes.headline
Чернєй Марія

# data[].attributes.subject
Чернєй Марія

# data[].attributes.body
Василь Стефаник народився в 1871 у сім'ї заможнього селянина(с. Русів). Його батько не шкодував на нього грошей, він навчався у Русівській початковій школі (з 1878), Снятинській міській школі (з 1880), потім у польських гімназіях у Коломиї (з 1883 року) та Дрогобичі (з 1891). Там зазнав чимало знущань і принижень (страждав від булінгу). У 1890-1892 був виключений з гімназії у Коломиї «за політику». Сьомий і восьмий клас закінчує у Дрогобичі, де знайомиться з І.Франком. Також навчався на медичному факультеті Ягеллонського університету в Кракові. Туди його змусив вступити батько. Коли мати померла, батько одружився вдруге – Василь Стефаник перестає спілкуватися з ним.В 1904 році одружується з Ольгою Гаморак, живе з дружиною і синами у с. Стецеві, через 10 років дружина помирає. В 1908 році селяни обирають його послом від радикальної партії до австрійського парламенту; 10 років перебуває у Відні, захищаючи селян. Письменник тяжко хворіє, в 1930 році переніс частковий параліч. Здоров’я погіршується, трапляються часті серцеві напади, потім долучається ще запалення легенів. 1936 року Василь Стефаник помирає, його поховано в рідному селі.

Формування світогляду майбутнього письменника проходило поза стінами гімназії, бо, як згадує він в автобіографії, «гімназія, крім формального навчання і ворожого відношення до нас, українців-студентів, нічого нам не давала.»

# data[].attributes.location_name
Івано-Франківськ, Ивано-Франковская область

# data[].attributes.headline
Юрій Андрухович

# data[].attributes.subject
Юрій Андрухович

# data[].attributes.body
Юрій Андрухович, народжений в Івано-Франківську в 1960 році, — видатний український письменник і поет.

Андрухович здобув популярність завдяки своїм романам, серед яких "Рекреації" (1992), "Дванадцять обручів" (1995) та "Московіада" (1993). Його творчість відзначається іронічним стилем, складними структурними формами і поєднанням історичних та фантастичних елементів.Окрім письменницької діяльності, Андрухович активно займається публіцистикою, перекладом та літературними читаннями. Він також був членом літературного угруповання "Бу-Ба-Бу" (Бурлеск-Балаган-Буйство), яке суттєво вплинуло на розвиток української літератури в 1990-х роках.Юрій Андрухович активно бере участь у громадському житті і є активним коментатором соціально-політичних подій в Україні.

# data[].attributes.location_name
Нагуєвичі, Львівська область

# data[].attributes.attachment_caption
Іван Франко 

# data[].attributes.headline
Нагуєвичі, Львівська область

# data[].attributes.subject
Нагуєвичі, Львівська область

# data[].attributes.body
1875 року закінчив Дрогобицьку гімназію імені Франца-Йосифа .Залишився без батьків, повинен був самоиу заробляти, частину грошей витрачав на книги для власної бібліотеки,в якій було около 500 книг .Ще в школі проявив свою феноменальну пам'ять .За 40 років активного творчого життя написав понад 6 000 творів загальним обсягом понад 100 томів. Кожних два дні з-під його пера виходив новий твір.У творчій діяльності письменник використовував близько сотні псевдонімів і криптонімів: Джеджалик, Руслан, Невідомий, Іван Живий, Не-Теофраст, Один з молодіжи, Один з русинів міста Львова, Non severus, Vivus та багато інших. Найвідоміший і найпопулярніший з них – Мирон.Перше світле юне кохання Франка було до доньки священика Ольги Рошкевич. Познайомилася пара у 1874 році. Спочатку їхні стосунки подобалися батькам, і ледь не дійшло до офіційних заручин. Однак Франка заарештовують за участь у таємній соціалістичній організації. І після цього батько Ольги забороняє будь-яке спілкування з Франком.