# data[].attributes.body
Știinţele juridice sunt acele ştiinţe care studiază fenomenele juridice în diversitatea
şi complexitatea lor, prin raportarea lor la alte fenomene ale vieţii (de natură socială,
psihologică, sociologică, etc.), pentru a desprinde aproprierile şi diferenţele dintre fenomene, din care rezultă specificitatea fenomenului juridic, în ansamblul său.

# data[].attributes.headline
Trăsăturile Teoriei Generale a Dreptului

# data[].attributes.subject
Trăsăturile Teoriei Generale a Dreptului

# data[].attributes.body
Unele trăsături ale acestei stiinţe juridice sunt pe de o parte comune cu ale celorlalte
stiinţe despre societate ,iar pe de alta, specifice.
Dintre trăsăturile comune cu alte științe sociale se pot enumera:
· caracterul social (studiază dreptul și ca fenomen social);
· caracterul filozofic (abordează fenomenul juridic pe baza unei anumite concepţii
despre lume si viaţă);
· caracterul deschis, permeabil la cercetările noi efectuate de celalte stiinţe.

Trăsăturile specifice, proprii acestei discipline si care o plasează în rândul stiinţelor juridice:
· caracterul juridic (cercetează dreptul în ansamblul si în lătură cu condiţiile care îi
determină esenţa, conţinutul, pictura si formele exterioare de manifestare);
· are un dublu caracter general și nu neapărat unul introductiv (în sensul că ar
furniza puncte de plecare necesare tuturor ştiinţelor juridice). Caracterul general
constă în faptul că formulează categorii juridice valabile pentru întregul sistem de
drept și sub aspectul finalitățiloe sale);
· caracterul interdiciplinar juridic (se află la confluenţa tuturor ramurilor de drept de
unde extrage si esenţializează conceptele, noţiunile, principiile etc.).

# data[].attributes.body
Termenul “drept” provine din „directum” (în linie dreaptă), care implică
figurativ, ideea de ceea ce este conform regulii. Această imagine se regăseşte în
mai multe limbi străine: diritto, dereche, recht, right. În ciuda etimologiei sale
univoce, el are două accepţiuni diferite:
-dreptul obiectiv
-dreptul subiectiv

# data[].attributes.body
Dreptul pentru AP - ca ştiinţă juridică - are ca obiect sesizarea fenomenului juridic, studiul dreptului, a finalităţilor, a conceptelor fundamentale, a punerii în funcţiune a instrumentelor şi metodelor sale. Dreptul pentru AP - implică studiul marilor întrebări despre drept, iar răspunsurile la aceste întrebări reprezintă însăşi obiectul teoriei dreptului.

# data[].attributes.body
Metodologia juridică este definită, în general, drept un sistem de factori (principii, norme si criterii metodologice) care explică raporturile şi legăturile care se stabilesc între metodele specifice de cunoaştere şi cercetare a fenomenului juridic.

# data[].attributes.body
Componente: logica juridică, logica judiciară, tehnica juridică, artele juridice.
Tehnica juridică, de exemplu, este o activitate complexă de redactare și formulare a normelor juridice. Tehnica juridică are reguli clare, precise de care trebuie să se ţină cont în redactarea normelor.
Logica juridică și cea judiciară au în vedere modul de interpretare şi de punere în
aplicare a normei juridice - mod de gândire, logic prin excelenţă, care vizează analiza
oricărui fenomen juridic, datele şi nomologia sau construcţiile juridice.
Artele juridice reprezintă aspectul practic al ştiinţei dreptului. Ele sunt cele care
privesc modul de formulare şi interpretare a normelor juridice, dar şi arta legiferării,
aadministrării şi arta de a judeca

# data[].attributes.headline
Metode de explicare a sistemelor sociale

# data[].attributes.subject
Metode de explicare a sistemelor sociale

# data[].attributes.body
În ştiinţele sociale există două metode de explicare a comportamentului sistemelor
sociale.
- O metodă presupune observarea unui eşantion de sisteme sau a aceluiaşi
sistem pe o perioadă de timp. Această metodă poartă denumirea de analiză comparativă; este de tip holist şi operează cu date economice şi sociale agregate (de exemplu, factorii care favorizează dezvoltarea societăţii sau rata sărăciei într-o ţară sau alta…).
- O altă metodă de explicare a comportamentului sistemelor sociale implică examinarea proceselor interne ale sistemului la nivelul părţilor componente.