# data[].attributes.headline
Страшні слова, коли во

# data[].attributes.body
Страшні слова, коли вони мовчать...

# data[].attributes.headline
Страшні слова, коли во

# data[].attributes.body
Страшні слова, коли вони мовчать,

коли вони зненацька причаїлись,

коли не знаєш, з чого їх почать,

бо всі слова були уже чиїмись.

# data[].attributes.headline
Хтось ними плакав, муч

# data[].attributes.body
Хтось ними плакав, мучивсь, болів,
із них почав і ними ж і завершив.
Людей мільярди і мільярди слів,
а ти їх маєш вимовити вперше!

# data[].attributes.headline
Все повторялось: і кра

# data[].attributes.body
Все повторялось: і краса, й потворність.
Усе було: асфальти й спориші.
Поезія — це завжди неповторність,
якийсь безсмертний дотик до душі.