# data[].attributes.body
Poeta tràgic grec. De família humil, Eurípides va tenir com a mestres a Anaxàgores, als sofistes Protàgores i Pródicos ja Sòcrates, els ensenyaments es reflecteixen en la seva obra.Eurípides és conegut principalment per haver reformat l'estructura formal de la tragèdia àtica tradicional, mostrant personatges com a dones fortes i esclaus intel · ligents, i per satiritzar molts herois de la mitologia grega.Es creu que va escriure 92 tragèdies, conegudes pels títols o per fragments, però es conserven només 19 d'elles.

Els trets diferencials de la seva obra són els següents:

Complexitat de les situacions i personatges.

Innovació en el tractament dels mites.

Humanització dels personatges, que es mostren com a homes i dones de carn i ossos, amb passions i defectes que en alguns casos, s'apropen a la tragicomèdia.

Especial influència dels problemes i polèmiques del moment, que donen un aire de realisme.

Crítica de la divinitat tradicional des d'un punt de vista tradicionalista.

Disminució del paper del cor.

# data[].attributes.body
Sòfocles introdueix grans innovacions en el teatre atenès:

abandona la unitat temàtica de la trilogia,

augmenta el nombre d'actors de dos a tres, amb la qual cosa dóna més importància al diàleg

, també augmenta el cor de 12 a 15.

Sòfocles defensa una democràcia basada en el respecte de la religió i els déus tradicionals, enfront dels corrents filosòfics racionalistes que desvinculaven l'Estat de la religió. Aquest enfrontament entre les lleis humanes i les divines és clar en Antígona.

En el teatre sofocli hi ha una contraposició entre les accions humanes i les decisions dels déus. L'heroi, per exemple Èdip, obté la seva grandesa intentant lluitar contra el destí imposat per la divinitat, encara que cada pas que fa per allunyar-se'n i seguir el camí que ell mateix s'ha marcat l'acosta inexorablement al seu destí, a través del sofriment.

OBRES

1. Àiax

2. Antígona

3. Les dones de Traquis

4. Èdip rei

5. Electra

6. Filoctetes

7. Èdip a Colonos

# data[].attributes.body
Va néixer a Eleusis, Ática, lloc en què se celebraven els misteris d'Eleusis. Pertanyia a una noble i rica família de terratinents. En la seva joventut va ser testimoni de la fi de la tirania dels Pisistrátidas a Atenes.

L'Esquil és el creador de la trilogia(tres tràgedies unides per la temàtica),seguida de un drama satíric que rep el nom de tetralogia.

Dramaturg grec. Predecessor de Sòfocles i Eurípides, és considerat com el primer gran representant de la tragèdia griega.

Va introduir el segon actor,la qual cosa contribuí a augmentar el diàleg entre els personatges i a aconseguir una acció dramàtica més gran.

OBRES

Els perses (472 a. C.)

Els set contra Tebes (467 a. C.)

Les suplicants (463 a. C.)

Orestíada (458 a. C.) que comprèn:

1. Agamèmnon

2. les coéforas

3. les euménides

Prometeu encadenat

# data[].attributes.body
La Tràgedia grega clàssica s'estructurava en les parts següents:

El pròleg: era la part introductòria, en la qual s'exposaven breument els fets i es presentaven els actors.

El pàrode: consistia en la primera entrada en escena del cor per un dels laterals del teatre.

L'episodi: Era la part del drama situada entre dues entrades del cor; comprenia el diàleg entre els actors i s'assemblava als actes del drama modern.

L'estàsim: Corresponia ala part en la qual el cor contava sense canviar de lloc, a l'orquestra.Llavors continuava el segon episodi,el segon estàsim.Aixó se solia repetir de tres a set vegades.

L'èxode: Era la sortida d'escena del cor i el final de la peça; venia després de la darrere part cantada del cor.

# data[].attributes.body
Atenes és el lloc de naixement del gènere dramàtic, que estava reacionat amb el culte al Déu Dionís.

El tirà Psisístrat fou l'instaurador a Atenes del ritual en honor al déu Dionís ,que s'anomenava les "Grans Dionísies"

La Tràgedia va sorgir, segons Aristòtil.

El Ditirambe era el cant ritual de Dionís, els dansaires es disfressaven de bocs perque es creien que el déu es manifestava amb aquella forma, així dons el nom Tragedia volia dir Cant dels bocs.

Tespís va ser el primer en introduir un actor.

En el teatre grec és creà un pròleg,un discurs i finalment un diàleg.

Els actors portaven màscares pintades amb exageració i coturns ,a fi que el públic el veiés millor.

La tràgedia cerca en els herois de la mitologia els temes que provocaven l'emoció i la compassió de l'ésser humà.