# data[].attributes.body
Če vstaneš ob treh zjutraj, je dan reeeeees dolg, ne pomaga veliko stvari, da se zbudiš, še najmanj pa težki kovčki, ki jih je treba zapreti in spraviti v pogon. Malo šale in malo skrbi, ali bo šofer prišel ob štirih zjutraj ali pač eno uro kasneje, ker so zamude avtobusov kar nekaj vsakdanjega. Nam se to ni smelo zgoditi, sicer bi bili na letališču v totalni paniki, tega pa si reeeeees nihče ni želel. Skoraj polna luna nas je usmerjala proti avtobusnemu postajališču, ampak, glej ga zlomka, ko se je avtobus ustavil točno pri našem hotelu. Kaj smo hoteli drugega, kot da nas kovčki odvlečejo nazaj. Hja, tako se je vsem zdelo sredi noči. Ampak to ni bila naša edina nočna mora. Šofer in njegova spremljevalka (najbrž žena, da ni šel sam na pot v soboto zjutraj) seveda nista znala besedice drugega kot francoščino, kar ne bi bila težava. Postala pa je, ko smo se peljali v drugo smer, stran od avtoceste. Dobro smo vedeli, da je pot drugačna, vijugasta in idealna za jutranje slabosti (pa ne tiste zaradi nosečnosti:)). Našemu komentarju, da je v drugo smer cesta boljša, sta se le smejala. In potem smo se šli adrenalinsko vožnjo, kjer je šofer tekmoval v novem reliju Reunion - Pariz ali pa se je šel sam s sabo stavit, kdo bo prvi bruhal. Ko smo na ovinkasti cesti prehiteli osebni avto, je bila mera polna. Je pa res, da smo bili na letališču eno uro prej, kot bi bili sicer, kar nam je po opravljenih letaliških formalnostih pustilo dovolj časa za zadnje nakupe v bleščečih letaliških trgovinah. Jeeeej za nas, buuuuu za šoferja, ampak vseeno jeeeeeej, da smo ostali celi. Letalo nas je pričakalo veselo, da nam lahko ponovno postreže z izbiro filmov, ki jih še nismo pogledali. OOOOO, kako zelo se vleče šele 11 ur in pol! Ker pa vse mine, je tudi to. Poglej, kako veseli so bili ljudje na avtobusu na terminal na letališču. Zmagala je gospa z masko in čelado - nikoli ne veš, kako močne bodo turbolence na letalu:). Na letališču v Parizu ni bilo več veliko motivacije za nakupe: hrana, kava, pijača in smo šli. Z novim letalom z več prostora in avtomatskim straniščem, kjer ti ni treba več potegniti vode, ker se potegne sama, je pot do Dunaja minila res hitro. Ampak saj je tudi ura in pol velika razlika od prejšnjega gigantskega leta. Na Dunaju sta nas že čakala naša šoferja in v dveh kombijih smo se umirjeno po skoraj štiriindvajsetih urah pripeljali pred šolo, padli staršem v objem, malo kasneje pa v svoje postelje. Nič ni boljšega. Vendar - if you don't go, you don't have a story. Mi jih bomo imeli za vse življenje, naučili smo se življenja skupaj, sprejemanja drugačnih ljudi, rastlin in živali, tudi komarjev. Najboljša stvar pa je naš novi pozdrav: Si namazan/a? Si našprican/a?:) Samo mi bomo vedeli, kako nadležno in res tečno je bilo oboje iz ust profesoric, naučili pa smo se tudi, da je v svoje dobro treba kdaj narediti kaj, kar ti ni fajn. Ampak fajn pa nam je bilo kljub temu!:)

# data[].attributes.headline
Nedelja je dan za počitek ali kako po tropih hoditi kilometre in videti kameleona

# data[].attributes.subject
Nedelja je dan za počitek ali kako po tropih hoditi kilometre in videti kameleona

# data[].attributes.body
Zbuditi se in stopiti na tropski vrt s kokosovimi palmami, bazenom in kuhinjo na prostem so sanje, ki so se nam uresničile z Erasmus+ potjo na Reunion. Ali je bilo 10.000 prevoženih kilometrov vrednih izziva poti? Zdi se nam, da je vredno, čeprav smo pristali sredi epidemije chikungunye, bolezni, podobni gripi, ki jo v tropih prenašajo komarji. Hja, naše glavno opravilo zjutraj je mazanje z zaščitno kremo proti soncu in ves dan špricanje proti komarjem. Nadležno, ampak še bolj nadležno bi bilo obležati z visoko vročino. Zato smo pridni. Opravili smo nujno zlo in se odpravili na nekaj kilometrov dolgo pot proti nedeljskemu kosilu v restavraciji s pravim umirjenim imenom - Nirvana. Najprej ob glavni cesti, ki tudi v nedeljo ne miruje in spi, potem pa navzdol med lepo urejenimi hišami, kjer smo opazovali tropske rastline in drevesa, tako drugačna od naših. Ob prijetnem klepetanju nas je zmotil hrup. "Kaj je to?" je bilo glavno vprašanje v čakanju, da pride ogromen tovornjak izza ovinka, tako hrupno je bilo. Pričakal pa nas je Indijski ocean v vsej svoji veličastni in divji lepoti in hrupu veliko velikih tovornjakov. Navdušeni nad lepoto smo se odpravili naprej in opazovali naravo, saj je bil izziv dneva, kdo prvi opazi kameleona. Ustavili smo se še na najbolj južni točki Evropske unije, kar je kar zabavno, saj je res zelo daleč od Evrope. Ob vstopu v restavracijo Nirvana nas je pričakala mačka, ki je izgledala, kot da je v nirvani, kosilo malo kasneje pa je skoraj tja odpeljalo nas, saj je bilo vse res zelo okusno. Čakala nas je še pot domov. Site nas je mikalo, da bi se peljali z avtobusom, ampak v nedeljo in s kompliciranim voznim redom, smo kar pogumno stopali skozi tropski gozd. In kdo je zmagal na izzivu? Seveda je bila to profesorica Pokeržnik, ki je kot biologinja vedela, kam mora gledati, da bo zagledala enega najboljših v skrivalnicah v naravi. V našem nadomestnem domu smo se razveselili dejstva, da imamo bazen, potem pa smo popadali v postelje, saj nas je čakala predstavitev v šoli.

# data[].attributes.body
Zgodaj zjutraj smo se z avtobusom odpeljali na izlet v botanični vrt. Vožnja je hitro minila, saj smo skozi okna opazovali lepo naravo. Ko smo prispeli, smo bili navdušeni nad vsem zelenjem. Videli smo vanilijo, bambus, papajo in še veliko drugih nenavadnih rastlin. Bilo je super odkrivati, kako te rastline izgledajo in od kod prihajajo. Srečali smo tudi kameleona. Nato smo se z avtobusom odpeljali od botaničnega vrta do Saint Joseph. Tam smo se sprehodili po trgovinicah, kupili spominke, hrano in tropsko sadje. Po nakupovanju smo se vrnili z avtobusom domov. Doma smo začeli pakirati za odhod naslednji dan. Mešani občutki – veselje, ker se vračamo domov, a tudi žalost, ker bomo pogrešali otoško življenje.

# data[].attributes.body
Danes smo doživeli še en dan poln doživetij, ki nas je navdušil s svojo naravno lepoto in kulturno raznolikostjo. Zjutraj smo se z avtobusom odpravili proti Saint Josephu, kjer smo za zajterk obiskali zaprto tržnico, polno svežega sadja in lokalnih dobrot. Vonj po zrelem tropskem sadju je bil osupljiv, in vsi smo z užitkom poskusili banane, ki so bile izjemno sočne in sladke, predvsem pa manjše od ‘običajnih’.

Po uživanju v okusnem sadju smo se podali dalje do Saint Pierra, mesta, ki nas je očaralo s svojo arhitekturo in živahnim vzdušjem. Tu smo imeli nekaj prostega časa, da se sprehodimo po veliki tržnici in raziskujemo različne trgovine, ki so ponujale edinstvene spominke in ročno izdelane izdelke. Vsak od nas je našel nekaj posebnega, kar nas je spomnilo na to nepozabno izkušnjo. Medtem smo si privoščili malico v eni izmed lokalnih restavracij, kjer smo uživali v tradicionalnih jedeh, pripravljenih iz svežih lokalnih sestavin.

Po uspešnem nakupovanju smo se odločili, da se odpravimo na plažo. Obala je bila čudovita, z belim peskom in kristalno čistim morjem. Voda je bila topla in prijetna, valovi v daljavi pa več metrov visoki. Uživali smo v kopanju, čas na plaži pa smo si krajšali z igranjem uno kart.

Na koncu dneva smo se z avtobusom vrnili nazaj do našega hotela, kjer smo se zbrali in delili vtise o nepozabnem dnevu. Ta izkušnja nas je še bolj povezana kot skupina, in komaj čakamo, kaj nam prinaša jutri!

# data[].attributes.headline
Dan med želvami, valovi in novimi obrazi

# data[].attributes.subject
Dan med želvami, valovi in novimi obrazi

# data[].attributes.body
Jutro se je začelo ob 7.50, ko smo se, še napol zaspani, zbrali na avtobusni postaji. Z vsakim kilometrom poti nas je preplavljalo več pričakovanja, saj nas je čakala posebna dogodivščina – obisk mesta Kelonia in njegovega znanega zavetišča za želve.

Ob prihodu smo stopili v prostor, ki kar izžareva mir in spoštovanje do narave. Zavetišče je bilo prava zakladnica znanja o želvah. Najbolj čaroben trenutek dneva je bil gotovo tisti, ko smo stopili v prostor z velikim akvarijem, kjer smo želve lahko občudovali čisto od blizu.

Po ogledu smo se ponovno vrnili na avtobus, in se odpeljali v prijetni družbi dijakov srednje šole, ki so se nam pridružili za cel dan. Hitro smo se povezali in skupaj ustvarili še bolj sproščeno in veselo vzdušje. Sledila je pot do ene najlepših plaž, vsaj tako pravijo domačini – in niso se zmotili. Pogled na turkizno morje, nežno valovanje in beli pesek je bil naravnost osupljiv. Ujeli smo nekaj čudovitih fotografij, a v resnici nobena slika ne more povsem zajeti tiste lepote in občutka svobode. Po dolgem, a nepozabnem dnevu, nas je čakala še približno uro in pol dolga vožnja domov. Utrujeni, a zadovoljni, smo si vzeli čas za počitek in prijetno druženje, kjer smo obujali vtise dneva, ki bo zagotovo ostal v naših spominih še dolgo.

# data[].attributes.body
Dan smo začeli s prijetnim sprehodom do šole, kjer nas je pričakal šolski avtobus. Pred odhodom so nam dijaki njihove šole v slovenščini prebrali toplo dobrodošlico, ki nas je zelo ganila. Na avtobusu smo se pomešali z domačini in navezali nova poznanstva – pogovor je hitro stekel, kljub jezikovnim oviram. Obiskali smo najaktivnejši vulkan na otoku, kjer smo občudovali sledove lave in suho pokrajino, nato pa se odpeljali do morja. Tam so nam domačini pripravili pravo kulinarično razvajanje z njihovimi tradicionalnimi jedmi. Ob morju smo si izmenjali znanja o svojih kulturah, poslušali narodne pesmi in se učili tradicionalnega plesa, kar je bila nepozabna izkušnja. Ta dan je bil eden tistih, ki jih nikoli ne bomo pozabili. Veselimo se novih dogodivščin, spoznavanja različnih kultur in vseh lepih trenutkov, ki nas še čakajo.

# data[].attributes.headline
Zamujen prevoz, a bogat kulturni dan na Erasmus mobilnosti.

# data[].attributes.subject
Zamujen prevoz, a bogat kulturni dan na Erasmus mobilnosti.

# data[].attributes.body
Po dolgi poti in nekaj počitka je prišel prvi dan naše izmenjave. Zbudit smo se morali malo prej kot ponavadi. Na avtobus smo čakali pol ure, ampak smo na koncu vseeno odšli peš do šole. Bilo je izjemno vroče. V šoli smo imeli predstavitve o Sloveniji in za na konec smo imeli pripravljen kahoot ter nagrade za najboljše. Njihovi dijaki so nam predstavili Reunion, nato smo odšli do okolistečnega oddelka, da bi oddali očala, ki smo jih zbirali za otroke v Madagascarju. Zbrali smo jih okoli 200. Pokazali so nam tudi kako jih sortirajo in preverjajo dioptrijo. Všeč nam je bil njihov game room (imajo biljard, pingpong…). Zanimivo nam je bilo, da na nekaterih delih šola nima terase. Prinesli smo jim slovensko hrano kot potico, bučno olje, bučna semena, olivno olje, med in suho sadje. Njihovim dijakom je bila potica najbolj všeč. Nazadnje smo imeli uro francoščine, kjer smo se pogovarjali o enakosti med moškimi in ženskami ter njihovimi pravicami skozi različne filme. Šola nas je pogostila s kosilom, imeli smo piščanca z rižom. Naredili smo veliko selfijev z njihovimi dijaki, saj je to bil naš dnevni izziv. Zanimivo je, da v ponedeljek njihova edina trgovina se ne odpira do 14.30, zato smo se sprehodili po mestu, do te ure. V trgovini smo si kupili hrano in veliko vode. Nazaj smo potovali z avtobusom, ki se je tokrat ustavil. Danes se nismo mogli kopat v bazenu, saj je začelo deževat. Zvečer pa je bil čas za druženje in različne igre. Ta dan je bil zanimiv, saj smo imeli priložnost spoznati novo kulturo in kulinariko Reuniona. Veselimo se nadaljnih dni!

# data[].attributes.headline
Ko pot postane cilj, ker greš 10.000 km daleč s 1000 km na uro - če od tega 2 uri kriči dojenček, ni lepšega😝Ampak pozabiš

# data[].attributes.subject
Ko pot postane cilj, ker greš 10.000 km daleč s 1000 km na uro - če od tega 2 uri kriči dojenček, ni lepšega😝Ampak pozabiš

# data[].attributes.body
Priprave na naše potovanje so bile dolge in pot tudi. Nekje vmes smo z voznikom kombija potovali po njegovih izkušnjah našega čudovitega planeta, na dunajskem letališču cedili sline po nišnih parfumih, na pariškem zaman iskali McDonald's in na nočnem deseturnem letu dve uri, ki sta se zdeli kot večnost, nemočni poslušali neubrane arije kričača, ki je bil premajhen, da bi znal požreti slino in izravnati pritisk. Vse se je vrtelo na visokih obratih na skoraj 10.000 metri nadmorske višine, skoraj 10.000 km daleč na jug, s skoraj 1000 km na uro in skoraj 500 ljudmi na ogromnem letalu. Ob tem, da gremo na Reunion, je bila večina reakcij: "A res? Kam pa?" - misleč, da gremo na obletnico (ang. reunion). Mi smo potovali na otok, katerega najbližji sosed je veliko bolj turistično obljuden in znan Mavricij, drugi najboljši sosed pa Madagaskar, ki ga vsi poznamo po risanki, bolj žalostna (in nič pravljična, čisto realistična) zgodba pa je revščina njegovih ljudi. Zato smo zbirali očala, ki jih bomo v ponedeljek predali naši šoli, kjer bodo očalom izmerili dioptrijo in poslali naprej na Madagaskar. Zbrali smo jih okrog 200💪💪💪👏👏👏. Zraven smo za predstavitve vzeli še slovenske dobrote in darilca ter komaj čakamo, da tako daleč stran od Slovenije predstavimo nas in našo deželo.
Ko pristaneš v tropih, je prva misel ta svoboda zaradi toplote, ki jo čutimo pri nas poleti. Ko se zdi, da lahko narediš karkoli. No, razen avtobusa, ki nas ni pridno čakal, ampak je po tropsko "lagano" prispel z enourno zamudo. Ampak nam je bilo vseeno, ko smo se vozili s severnega dela, kjer je letališce in upravno mesto St. Denise, proti jugu ob sladkornem trsu, bujnem rastju tropske džungle in se sestavljali nazaj ter čakali, da nas dohitijo naše duše, ki so bile še nekje na začetku poti. Nastanili smo se v svojih hiškah, kjer smo sami z zunanjo kuhinjo in svojim bazenom. Nič zato, če je treba bazen počistiti, da so fotke lahko sanjske in če povsod grozijo komarji s svojimi boleznimi. Mi mamo se fajn in tako bo ostalo💪😝

# data[].attributes.body
Splošne smernice za dnevni blog:

-Dodaj svoj blog v ustrezen razdelek dneva.

-Daj svojemu blogovskemu zapisu pomenljiv naslov.

-Piši o svojih izkušnjah, dejavnostih, doživetjih in vtisih dneva.

-Vključi fotografije, ki poudarjajo vaša doživetja.

-Razdelite si zapise, tako da bo vsak dan pokrival en dijak oz. dijakinja. Veliko uspeha! :)