# data[].attributes.headline
Тема Характер

# data[].attributes.subject
Тема Характер

# data[].attributes.body
Характер — це сукупність стійких індивідуально-психологічних властивостей людини, які виявляються в її діяльності та суспільній поведінці, в ставленні до колективу, до інших людей, праці, навколишньої дійсності та самої себе.

У структурі характеру виокремлюють такі його компоненти:

1)  спрямованість;

2)  переконання;

3)  розумові риси;

4)  емоції;

5)воля;

6)темперамент;

7)повнота;
8)цілісність;

9)визначеність;

10)сила.

Формування характеру — це процес становлення стійких психологічних утворень особистості під впливом об'єктивних і спеціально створених для цього умов, коли дії та вчинки людини в результаті їх багаторазових повторень стають звичними й визначають типову модель її поведінки.

Характер людини формується в процесі її індивідуального життя під провідним впливом суспільних умов. Особливо важливу роль у вихованні характеру має активна діяльність особистості, і передусім праця як середовище її суспільного буття, спілкування як необхідна умова її самопізнання та самореалізації. В процесі праці виявляються моральні, інтелектуальні, вольові та інші якості особистості, що, закріплюючися під впливом певних умов життя, набувають рис характеру.

Серед чинників, які мають для людини життєве значення і впливають на формування її характеру, особлива роль належить вихованню. Виховання організовує обставини життя і спрямовує в потрібному напрямі життєві впливи, підкріплює їх, створює відповщне ставлення до навколишньої дійсності особистості, що формується. Разом з тим воно гальмує негативні впливи, перешкоджає закріпленню небажаних звичок і рис її поведінки.

На певному, достатньо високому етапі розвитку особистості починають діяти самовиховання і саморегулювання процесу становлення характеру. Сформовані в процесі виховання потреби, ідеали, установки особистості стають підґрунтям її вимог як до зовнішніх умов життя, так і до самої себе. Вона сама починає організовувати своє життя і виховувати себе, керуючись при цьому як власними, так і суспільними ціннісними орієнтирами. Повною мірою здатність до самовиховання характеру виявляється тоді, коли особистість набуває життєвого досвіду, оволодіває засадами психологічної культури, коли у неї формується світогляд і остаточно складаються ідеали, відповідно до яких вона починає свідомо планувати своє життя і визначати в ньому своє місце.

На мою думку ця тема дуже важлива і цікаво. Важливо розуміти завдяки яким компонентам формується характер. Цю тему я буду використовувати в майбутній професії, щоб розуміти, як формується характер, і що потрібно робити для того, щоб характер в дітей формувався правильно.

Для майбутнього педагога всі ці теми потрібні. Щоб правильно визначити темперамент, підібрати правильний підхід для дітей. Розуміти які в дітей емоції та переживання. Що діти люблять і що хочуть.

# data[].attributes.headline
Тема Темперамент

# data[].attributes.subject
Тема Темперамент

# data[].attributes.body
Темпера́мент (лат. temperamentum — «належне співвідношення частин») — вроджена стійка властивість людської психіки, одна з найважливіших структурних одиниць психодинамічної організації психічної діяльності, що визначає реакцію людини на інших людей та на події, що з нею відбуваються.
У сучасній психології користуються гіпократівською класифікацією типів темпераментів:

- сангвінік,

- холерик,

- флегматик

-меланхолік.

Кожному з цих типів властиві своєрідні психологічні особливості.

Сангвініку властиві досить висока нервово-психічна активність, багатство міміки та рухів, емоційність, вразливість, лабільність. Разом з тим емоційні переживання сангвініка здебільшого неглибокі, а його рухливість при незадовільних виховних впливах спричиняє недостатню зосередженість, похапливість, а то й поверховість.

Для холерика характерний високий рівень нервово-психічної активності та енергії дій, різкість і стрімкість рухів, сильна імпульсивність та яскравість емоційних переживань. Недостатня емоційна і рухова врівноваженість холерика може виявитися при відсутності належного виховання в нестриманості, запальності, нездатності контролювати себе в емоціогенних обставинах.

Флегматик характеризується порівняльно низьким рівнем активності поведінки, ускладненням переключення, повільністю і спокійністю дій, міміки і мовлення, рівністю, постійністю та глибиною почуттів і настроїв. Невдале виховання може сприяти формуванню у флегматика таких негативних рис, як млявість, збідненість і слабкість емоцій, схильність до виконання лише звичних дій.

Меланхоліку властивий низький рівень нервово-психічної активності, стриманість і приглушеність моторики та мовлення, значна емоційна реактивність, глибина і стійкість почуттів, але слабка їх зовнішня вираженість. При недостатньому вихованні у меланхоліка можуть розвинутися такі негативні риси, як підвищена до хворобливості емоційна вразливість, замкнутість, відчуженість, схильність до тяжких внутрішніх переживань за таких життєвих обставин, які на це не заслуговують.

Ця тема дуже цікава і варта уваги. Я для себе зрозуміла який у мене тип темпераменту.  Зрозуміла, яка роль темпераменту в діяльності людини. В майбутньому я буду використовувати вивчені знання із цієї теми . Для того, щоб правильно визначати темперамент у дітей.

# data[].attributes.body
Уява – це психічний процес , який є надзвичайно важливим для розвитку творчості, творчого мислення.
Уява буває:
пасивна (мимовільна) уява – послідовність фантазій , викликана мимовільними процесами психіки.
продуктивна уява - в рамках цього види уяви дійсність свідомо конструюється людиною, а не просто механічно копіюється чи відтворюється
репродуктивна уява – при використанні цього виду уяви постає завдання відтворити реальність в тому вигляді, в якому воно існує.
конкретна уява – уява, при реалізації якої, здійснюється оперування конкретними образами реальної дійсності.
конкретна уява – уява, при реалізації якої, здійснюється оперування конкретними образами реальної дійсності.
Форми уяви:
-Аглютинація
-Гіперболізація
-Літота
-Схематизація
-Загострення
-Типізація
Для мене ця тема стала дуже корисною. Я зрозуміла зв’язок уяви з дійсністю, процеси створення образів уяви та різновиди уяви. В майбутній професії я буду використовувати цю тему щоб уявляти та придумувати  з дітьми  будь який твір, щоб потім його відтворити.

# data[].attributes.headline
Тема Емоції та почуття 

# data[].attributes.subject
Тема Емоції та почуття 

# data[].attributes.body
Емоція - це загальна активна форма переживання організмом своєї життєдіяльності.
Розрізняють:
- прості;
- складні емоції.
Переживання задоволення від їжі, бадьорості, втоми, болю - це прості емоції. Вони властиві і людям, і тваринам. Прості емоції в людському житті перетворилися на складні емоції і почуття. Характерною ознакою складних емоцій є те, що вони виникають у результаті усвідомлення об'єкта, що викликав їх, розуміння їхнього життєвого значення, наприклад переживання задоволення при сприйманні музики, пейзажу. Почуття - це специфічні людські, узагальнені переживання ставлення до людських потреб, задоволення або незадоволення яких викликає позитивні або негативні емоції - радість, любов,гордість,або сум, гнів, сором тощо. Емоції і почуття характеризуються своєю якістю та популярністю, активністю та інтенсивністю.Емоціям і почуттям властива полярність.Вона виявляється в тому, що кожна емоція, кожне почуття за різних обставин можуть виявлятися протилежно: "радість - горе", "любов - ненависть", "симпатія - антипатія", "задоволення - незадоволення". В якості почуття виявляється ставлення особистості до праці, подій, інших людей, до самої себе. За якістю переживань відрізняють одні емоції і почуття від інших, наприклад радість від гніву, сорому, обурення, любові тощо. Полярні переживання мають явно виражений позитивний або негативний відтінок.Умови життя та діяльності викликають почуття різного рівня активності. Розрізняють стенічні емоції і почуття - ті, що посилюють активність, спонукають до діяльності, та астенічні — ті, що пригнічують людину, послаблюють її активність, демобілізують. Залежно від індивідуальних особливостей особистості, її стану і ставлення до ситуації та об'єктів, що викликають переживання, емоції і почуття виявляються більш або менш інтенсивно, бувають довготривалими або короткочасними.
Ця тема мені допомогла розрізняти емоції і почуття. Зрозуміла чим характеризуються емоції і почуття .В майбутньому я буду використовувати цю тему, щоб розрізняти емоції в дітей. І розуміти, що робити для того, щоб в дітей були присутні більше позитивні емоції.

# data[].attributes.headline
Тема Здібності

# data[].attributes.subject
Тема Здібності

# data[].attributes.body
Здібності - це стійкі індивідуальні властивості людини, які виявляються у різних видах діяльності і є умовами успішного їх виконання.
Здібності бувають:
--Актуальні здібності - це центральні фактори розвитку особистості, які формуються на основі властивих кожній люди- ні якостей у процесі виховання й потім диференціюються або гальмуються у своєму розвитку й проявляються в різних ситуаціях.
--Потенційні здібності - це можливості розвитку особистості, які виявляються щоразу, коли перед нею постає необхідність розв´язання нових завдань. Проте розвиток особистості залежить не лише від її психологічних якостей, а й від тих соціальних умов, у яких ці якості може або не може бути реалізовано.
Здібності за змістом і характером їх  діяльності
наукові,
технічні,
конструктивні,
організаційні,
музичні,  та інші.
Загальні здібності – це система властивостей особистості, яка забезпечує відносну легкість і продуктивність в оволодінні знаннями і в здійсненні різних видів діяльності.
Спеціальні здібності – властивості індивідуальності, які забезпечують успішність виконання певної діяльності. Вони грунтуються на відповідних задатках, потребують систематичних і наполегливих вправ, що зумовлюють їх розвиток, передбачають ставлення індивіда до них як до засобу розв’язування життєво важливих завдань.
Ця тема стала для мене дуже корисною, тому що я навчилася розуміти, що таке здібності, та їх характеристика.  Дізналася структуру здібностей . І найголовніше, вивчила індивідуальні відмінності у здібностях людей. В майбутній професії , я буду часто використовувати вивчені знання з тієї теми, щоб правильно визначити здібності у дітей.