# data[].attributes.body
Nacionālsociālistiskās vācu strādnieku partijas (Nationalsozialistische Deutsche Arbeiterpartei, NSDAP) vadītājs (29.07.1921.–30.04.1945.) un Vācu Impērijas (Deutsches Reich, arī Großdeutsches Reich) – Trešā reiha (Drittes Reich) diktators (30.01.1933.–30.04.1945.). Nacionālsociālisma pamatlicējs.

# data[].attributes.body
Ā. Hitlera tēvs bija muitas ierēdnis Aloizs Hitlers; dzimis ārlaulībā. Līdz 1876. gadam viņam bija mātes Marijas Anna Šiklgrūberes uzvārds. Ā. Hitlera māte bija Klāra Hitlere, dzimusi Pelcle. Bērnībā apmeklēja vairākas tautskolas Vācijas Impērijā un Austroungārijas Impērijas Austrijas daļā, kur uzrādīja labas sekmes, kā arī valsts ģimnāziju Lincā. No ģimnāzijas mācību priekšmetiem interesēja galvenokārt ģeogrāfija un vēsture, citus viņš apguva nelabprāt. Jau kopš bērnības bija mākslinieciski apdāvināts un no 1906. gada vēlējās kļūt par gleznotāju, vēlāk – par arhitektu. 1907. un 1908. gadā bez panākumiem centās iestāties Vīnes Mākslas akadēmijā (Akademie der bildenden Künste Wien). Līdz Pirmajam pasaules karam nodarbojās lielākoties ar glezniecību, kas kopā ar mantojumu, ko bija saņēmis no mirušajiem vecākiem, nodrošināja viņam pieticīgu eksistenci.

# data[].attributes.headline
Militārās un politiskās darbības pirmsākumi

# data[].attributes.subject
Militārās un politiskās darbības pirmsākumi

# data[].attributes.body
Hitlers ar sajūsmu uzņēma Pirmā pasaules kara sākumu un kā brīvprātīgais 16.08.1915. iestājās Vācijas Impērijas Bruņoto spēku (Reihsvēra) Bavārijas armijā. Kaut gan bija Austroungārijas Impērijas pavalstnieks, viņš vēlējās karot tās sabiedrotās – Vācu Impērijas – Bruņotajos spēkos. Dienēja lielākoties par ziņnesi, piedalījās daudzās nozīmīgās kaujās Rietumu frontē (kaujā pie Sommas 1916. gadā, Arasas kaujā 1917. gadā, Trešajā Flandrijas kaujā 1917. gadā, kaujā pie Marnas 1918. gadā). Pirmā pasaules kara laikā  tika apbalvots ar Dzelzs krusta 2. un 1. šķiras ordeņiem, un citiem apbalvojumiem.

Vācu Impērijas zaudējumu Pirmajā pasaules karā un Novembra revolūciju Vācijā uzskatīja par valsts ienaidnieku, komunistu un sociāldemokrātu inspirētu valsts nodevību –  "dunča dūrienu mugurā”. Pēc Vācu Impērijas parakstītā Kompjeņas pamiera līguma 11.11.1918. palika militārajā dienestā. 1919. gada vidū nosūtīts uz aģitatoru kursiem, lai pretdarbotos kreisajiem aktīvistiem, kas bija pārņēmuši vācu bruņotos spēkus. No 1919. gada aizrāvās ar antisemītiska rakstura literatūras lasīšanu. 09.1919. iestājās Antona Drekslera (Anton Drexler) dibinātajā un vadītajā labēji ekstrēmistiskajā Vācu strādnieku partijā (Deutsche Arbeiterpartei; no 24.02.1920. – NSDAP). Sākotnēji Ā. Hitlers partijā vadīja propagandas darbu, tad tās vadītājs.

# data[].attributes.body
08.–09.11.1923. Ā. Hitlers un viņa tuvākais sabiedrotais ģenerālis Erihs Frīdrihs Vilhelms Ludendorfs neveiksmīgi īstenoja valsts apvērsumu, kas iegājis vēsturē kā Minhenes "Alus pučs”, jo tā organizēšana notika Minhenes Bürgerbräukeller kroga telpās. Pēc neveiksmīgā apvērsuma mēģinājuma, kura laikā bija iecerēts ieņemt Bavārijas valdības ēkas, Ā. Hitleru apcietināja un tiesāja par valsts nodevību. Viņam piesprieda piecu gadu ieslodzījumu un 200 zelta marku sodu, taču atbrīvoja jau pēc deviņiem mēnešiem 12.1924. Ieslodzījumā Landsbergas cietumā sarakstīja grāmatu "Mana cīņa” (Mein Kampf, 1925–26), kurā formulēja nacionālsociālisma pamatprincipus un sniedza savu interpretāciju politiskajām norisēm Vācijā un Eiropā. No Austrijas pavalstniecības Ā. Hitlers atteicās 1925. gadā.

# data[].attributes.body
Ievērojamu popularitātes kāpumu Ā. Hitlera pārveidotā NSDAP ieguva Vācijas Reihstāga vēlēšanās 1930. un 1932. gadā. Arī Vācijā ekonomiskā krīze provocēja nacionālistisko uzskatu popularitāti. 02.1932. Ā. Hitlers pieņēma Vācu Impērijas pavalstniecību un izvirzīja savu kandidatūru Vācijas Impērijas prezidenta 1932. gada vēlēšanām. Vēlēšanu pirmā kārta beidzās bez rezultāta, bet otrajā kārtā ar 53,1% balsīm par Vācijas Impērijas prezidentu atkārtoti kļuva Pauls von Hindenburgs (Paul Ludwig Hans Anton von Beneckendorff und von Hindenburg), kurš prezidenta amatā bija jau no 26.04.1925. gada. Ā. Hitlers ieguva 36,8% vēlētāju balsis.

# data[].attributes.body
30.01.1933. P. fon Hindenburgs iecēla Ā. Hitleru par Vācu Impērijas valdības vadītāju – reihskancleru. Jaunievēlētais, NSDAP kontrolētais, Reihstāgs 24.03.1933. pieņēma ārkārtas pilnvaru likumu, ar ko Ā. Hitlera veidotā valdība varēja pieņemt likumus bez apspriešanas un balsošanas Reihstāgā, tostarp arī tādus, kas neatbilda Vācu Impērijas (Veimāras republikas) konstitucionāliem principiem. Ārkārtas pilnvaru likums ļāva Ā. Hitleram un NSDAP koncentrēt varu savās rokās.

# data[].attributes.body
02.08.1934. pēc P. fon Hindenburga nāves prezidenta posteni likvidēja un tā funkcijas pārņēma Ā. Hitlers, kura oficiālais amata nosaukums bija fīrers (no vācu Führer ‘vadonis’) un reihskanclers. Tika aizliegta Vācijas Komunistiskā partija (Kommunistische Partei Deutschlands) un Vācijas Sociāldemokrātiskā partija (Sozialdemokratische Partei Deutschlands, SPD), vairākas partijas darbību pārtrauca pašas. Daudzi Ā. Hitlera un viņa vadītās partijas politisko pretinieku nonāca ieslodzījumā jeb koncentrācijas nometnēs, kuras sāka veidot kopš 1933. gada marta. Vācijas iekšpolitikā un ārpolitikā arvien lielāku lomu ieņēma nacionālsociālistu propagandētais rasisms un antisemītisms.

Savas politiskās karjeras laikā no 1932. gada piedzīvoja daudzus atentātus, kuros necieta, vai cieta nedaudz. Ā. Hitlera vadībā Vācijā tika izveidota totalitārā pārvaldes sistēma. Tajā tika likvidētas politiskās brīvības, ievērojami ierobežota pilsoņu saimnieciskā un privātā dzīve. Tajā pašā laikā nacionālsociālistu pasākumi veicināja faktu, ka strauji samazinājās un vēlāk tika likvidēts bezdarbs, strauji attīstījās rūpniecība, valsts aktīvi iesaistījās liela mēroga infrastruktūras un celtniecības projektu realizācijā.

# data[].attributes.headline
Reinas demilitārās zonas ieņemšana (1936.g.)

# data[].attributes.subject
Reinas demilitārās zonas ieņemšana (1936.g.)

# data[].attributes.body
1936.gadā Hitlers realizēja savu pirmo lielo avantūru - ieņēma Reinas demilitarizēto zonu. Tajā laikā Francija varēja sakaut Vērmahtu lupatās. Anglija un Francija attiecībā pret Vāciju ir konsekventi ieņēmušas samiernieciskas pozīcijas - saglabāt mieru par katru cenu. Vēl svaigas bija atmiņas par Pirmo pasaules karu, un šīs valstis nebija gatavas jaunam karam ne morāli, ne fiziski.

# data[].attributes.body
Reinas zonas pievienošana nenoliedzami iedrošināja fīreru jaunām avantūrām - sekoja Austrijas pievienošana 1938.gada martā.

# data[].attributes.body
Hitlers apgalvoja, ka viņš vienīgi vēlas vācu apdzīvoto rajonu pievienošanu Vācijai, un ir gatavs tos iegūt ar karu. Lielbritānija neatbildēja uz Vācijas izaicinājumu un draudu politiku, bet gan piekrita kompromisa risinājumam — atdot Vācijai Čehoslovākijai piederošo Sudetu apgabalu.

# data[].attributes.body
Ā. Hitlera vadībā Vācija pārveidoja pēc Pirmā pasaules kara izveidoto netaisnīgo starptautisko kārtību (t. s. Versaļas sistēmu), kur Vācijas Impērija bija atzīta par galveno kara vaininieci. Šo pārmaiņu, jeb tā dēvētās Versaļas sistēmas revīzijas rezultātā 12.–13.03.1938. Vācu Impērijai pievienoja Austriju (Austrijas anšluss, Anschluss Österreichs). Pēc 30.09.1938. Minhenes konferencē panāktās vienošanās ar Lielbritāniju un Franciju Vācija anektēja Čehoslovākijas sastāvā esošo Sudetiju, 14.–15.03.1939. okupēja atlikušo Čehijas teritoriju, Slovākijā izveidojot atsevišķu valsti un 23.03.1939. atkal pievienoja Vācijai Lietuvas anektēto Klaipēdas apgabalu (Memelland). 23.08.1939. Ā. Hitlera vadītā Vācija noslēdza ar Padomju Sociālistisko Republiku Savienību (PSRS) neuzbrukšanas līgumu, kura slepenais papildprotokols (Molotova–Ribentropa pakts) paredzēja interešu sfēru sadali starp Vāciju un PSRS. Ar šo vienošanos Eiropā aizsākās notikumi, kas iezīmē Otrā pasaules kara sākumu, tostarp abu sabiedroto valstu Vācijas (01.09.1939.) un PSRS (17.09.1939.) iebrukums Polijā, PSRS iebrukums Somijā (30.11.1939.), Baltijas valstu pakļaušana, okupācija un aneksija (1939–1940) un Vācijas uzbrukums Rietumos (10.–25.06.1940.). 19.12.1941. Ā. Hitlers kļuva par Vācijas armijas galveno virspavēlnieku Otrā pasaules kara frontēs. Gadu vēlāk jau sāka iezīmēties pirmās Vācijas neveiksmes, īpaši Austrumu frontē pret PSRS. Ā. Hitlera un citu Vācijas redzamo amatpersonu retorikā, kā arī valsts kara taktikā arvien lielāku nozīmi ieņēma ebreju iznīcināšana (holokausts).

# data[].attributes.body
Kā mēs zinām, cik cilvēku, tik arī viedokļu. Lielākā daļa politiķu un cilvēku attiecas pret Hitleru ļoti negatīvi, bet ir arī cilvēki, kuri iedvesmojas no viņa. Mūsdienās nacionālsociālisma idejas netiek atvērti propogandētas vai izteiktas, bet izveidojās jauns politiskais virziens - neonacisms. Cilvēce nekad neaizmirsīs Hitlera noziegumus pret cilvēci - viņa vārds uz mūžiem paliks nicināts un nolādēts.