# data[].attributes.headline
פרפרויקט MAMA- - משפחת עגנון מפיצה אהבה. 

# data[].attributes.subject
פרפרויקט MAMA- - משפחת עגנון מפיצה אהבה. 

# data[].attributes.body
בשרשרת מעשים טובים החלטתי לעשות את המעשים הטובים למשפחתי שאותה אני אוהב.

# data[].attributes.headline
הגשמת יעד אישי:

# data[].attributes.subject
הגשמת יעד אישי:

# data[].attributes.body
החלום שלי:
להיות בעוד כחמש שנים שחקן טניס מקצועי שמשחק במשחקים באירופה וידוע כאחד השחקנים הצעירים והמוכשרים.

יעד כללי:
בשנה הקרובה בתקווה שהקורונה תסתיים ואוכל לחזור לשגרה היעד שלי לחזור ולהתחרות בתחרויות של וילסון, אזוריות וארציות לעלות מדירוג שלי במקום ה- 100 הראשונים לדירוג של ה- 50 הילדים/נוער הראשונים בארץ.

מטרות אופרטיביות:

להמשיך ולהתאמן בעקביות לפחות 5 פעמים בשבוע באימון קבוצתי של שעה וחצי כל אימון ברצינות.

להוסיף  לאימונים הקבוצתיים עוד שני אימונים שלי במגרש של שעתיים כל אימון לצורך שיפור הגשת מכת הפתיחה שלי במשחק ובניית מהלך משחק.

להמשיך פעם בשבוע להתאמן באימוני הכושר.

להמשיך באימונים אישיים של 3 פעמים בשבוע למשך שעה.

לצפות במשחקי טניס של ווימבלדון לצורך למידה.

חשוב לי להשיג את היעד
שבחרתי כי הטניס זהו ספורט שאני מוצא בו הרבה הנאה לצד אתגרים. במהלך של משחק אני מתמודד לבד מול השחקן שמשחק מולי.
סיבה נוספת לכך שאני מוצא עניין ואתגר בטניס זה שזהו אחד מתחומי הספורט שאני מרגיש שהוא מפתח אותי ומחזק את הביטחון העצמי שלי וגורם לי להאמין בעצמי.  הטניס הוא משחק יחידני ואני מתמודד לבד עם הרבה לחץ שמופעל רק עלי במהלך משחק טניס. אני יודע שהאחריות להצליח ולנצח הוא בידיים שלי. כך גם אני לומד שבחיים אם אני רוצה להצליח בתחום מסויים אני צריך להשקיע, לתת את כל כולי בדבר ולעשות למען ההצלחה. ההצלחה שלי ביעד שבחרתי הוא סימן להצלחה שלי לכך כשמתאמצים ומתמידים מצליחים. ואם לא אצטרך לבדוק את הדרך שעשיתי ואולי לעשות יותר או אחרת.

# data[].attributes.headline
אירוע מיוחד בחיי סבתא רותי:

# data[].attributes.subject
אירוע מיוחד בחיי סבתא רותי:

# data[].attributes.body
לסבתא רותי היה בן-דוד בשם אבינועם, שנפל במלחמת ההתשה בשנת 30.5.1970. כבר בהיותו צעיר ניכרה בו נטייה מיוחדת לפיסול והוא הקדיש לכך מזמנו עד גיל 17.
בגיל 18 התגייס לחיל השריון. וכבר אחרי חצי שנה השתתף כשריונאי במלחמה. אבינועם נפל במלחמה הוא היה אז רק בן 20, כ-5 ימים אחרי יום ההולדת שלו. סבתא מספרת שאבינועם ז"ל היה ילד מיוחד. תמיד עשה הכל בהצטיינות גם בצבא היה מפקד טנק מצטיין.
שאלתי את סבתא איך נפל אבינועם במלחמה?
סבתא ענתה לי: "אבינועם (ז"ל) נקלע בזמן ובמקום הלא נכון. ביום הזה אבינועם (ז"ל) היה צריך להיות במקום אחר. מפקדיו הזעיקו אותו לתעלה, כדי לחלץ סיור של חיילים שנקלעו בתעלה  ונפגעו. אבינועם היה מפקד טנק וכמפקד הטנק ישב בצריח של הטנק ולכן הוא חשוף לפגיעה."
שאלתי את סבתא- "איך התמודדת כששמעת שאבינועם נפל?"
סבתא ענתה: היה לי קשר מאוד קרוב עם אבינועם (ז"ל). אבינועם  (ז"ל)היה פסל ואני גם אומנית ולכן היו לנו הרבה נושאים משותפים לשיחה. והידיעה על נפילתו "תפסה" אותי בביתי. היה לי מאוד קשה. נזכרתי באירוע שמספר ימים לפני נפילתו במקרה ראיתי את אבינועם בתחנת אוטובוס. אני חלפתי על פניו כשנהגתי בכביש מהיר ורק כשעברתי הבחנתי בו, אך לא יכולתי לעצור. היה מאוחר מידי. המחשבה הזאת שלא הספקתי לעצור ולאסוף אותו מתחנת האוטובוס הציקה לי הרבה זמן. המחשבות שלי היו מה היה קורה אחרת, אם הייתי אוספת אותו. אולי לא היה נהרג??""
כשסבתא תיארה זאת הרגשתי את העצבות שלה.
סבתא מייד המשיכה ואמרה לי: "ברור לי שזאת רק מחשבה."
בריאון סבתא חזרה ואמרה עד כמה אבינועם חסר לה.
- "סבתא, האם נפילתו של אבינועם (ז"ל) שינה אצלך משהו? אולי במחשבה, בהתנהגות? אם כן מה?"
סבתא: "נפילתו של אבינועם (ז"ל) עזרה לי להבין שמלחמות הן דבר מיותר שצריך לשאוף להימנע. מלחמות מביאות לכאב גדול שאין דבר בעולם שיכול להעלים את הכאב, ולכן המנהיגים שלנו צריכים לחשוב איך לעשות שלום עם השכנים שלנו. אף חלק של האדמה שא שווה את נפילתם של ילדינו היקרים לנו."
- חסרה שאלה?
כאשר היא נזכרת בוא היא חושבת לעצמה שהיא ממש רוצה לראות אותו מבוגר, נשוי, בונה לו משפחה ומתפתח.וזה חסר. החסר וגעגוע קיים כל הזמן.
- "האם ואיך הנצחתם את זכרו של
אבינועם?"
- "בבית ספר "ליאובק", הבית ספר
שלמד דאגו להזכיר את שמו ברשימת הנופלים ומספרים על אומץ ליבו וכשרונו ביום זה."

# data[].attributes.headline
אבינועם ז"ל  כשהיה ח

# data[].attributes.body
אבינועם ז"ל כשהיה חייל בחיל השריון

# data[].attributes.headline
זה אחד הפסלים שאבינו

# data[].attributes.body
זה אחד הפסלים שאבינועם, בן דוד של סבתא רותי פיסל ונתן לה בעודו בחיים.

# data[].attributes.headline
העבודה על החפץ:

# data[].attributes.subject
העבודה על החפץ:

# data[].attributes.body
סבתא שלי ירשה את שרשרת הזהב מאמא של סבא שלי (שהיא סבתא רבתא שלי), סבתא שלי קיבלה את השרשרת הזו מכיוון שלפני שסבתא רבתא שלי נפטרה סבתא שלי טפלה ואז היא קיבלה את השרשרת במתנה ולכן השרשרת הזו ממש חשובה לסבתא שלי. סבתא רבתא שלי קיבלה את שרשרת הזהב הזו מאבא שלה שהוא סבא רבא רבא שלי. סבא רבא רבא שלי קנה את השרשרת הזו בגרמניה בסביבות שנות ה-30 לפני מלחמת העולם השנייה בגלל שבאותה תקופה כשמישהו היה רוצה להתלבש יפה היה נהוג לחבר את קצה השרשרת לשעון מכני ולשים את השעון בכיס וכשרוצים לבדוק מה השעה מושכים את שרשרת יחד עם השעון ובודקים מה השעה ואז מחזירים את השעון לכיס.

# data[].attributes.headline
תמונה של השרשרת:

# data[].attributes.subject
תמונה של השרשרת:

# data[].attributes.headline
מעשה טוב מספר 1- עזרה בסידור הבית

# data[].attributes.subject
מעשה טוב מספר 1- עזרה בסידור הבית

# data[].attributes.body
במעשה הראשון אני הוצאתי את הכלים מהמדיח והכנסתי אותם לתוך המגירה שיש בה את הכלים שלנו.
הרגשתי מאושר לעזור למשפחתי במעשה זה.

# data[].attributes.headline
מעשה טוב מספר 2: עזרה בהכנת השולחן 

# data[].attributes.subject
מעשה טוב מספר 2: עזרה בהכנת השולחן 

# data[].attributes.body
במעשה הטוב השני אני מסדר את השולחן לקראת ארוחת הצהריים. בזמן סידור השולחן חשבתי כמה אני עוזר לאימא שלי בזמן שהיא מכינה את האוכל. אני לקחתי על עצמי לעשות זאת עוד פעמים רבות.

# data[].attributes.headline
עזרה מספר 3: מטאטא את הבית

# data[].attributes.subject
עזרה מספר 3: מטאטא את הבית

# data[].attributes.body
מעשה זה היה מעט יותר קשה, אבל לראות את ההורים מסתכלים עלי ומחייכים אלי גרם לי לאושר ולהנאה. אני בתמונה מנקה את הרצפה של הבית שלנו.

# data[].attributes.headline
עזרה מספר 4: שטיפת כלים

# data[].attributes.subject
עזרה מספר 4: שטיפת כלים

# data[].attributes.body
מעשה הרביעי של עזרה למשפחה החלטתי לעשותו אחרי שראיתי שהכיור מלא כלים מארוחת הצהריים. אמא הלכה לסדר דברים באחד החדרים ואני החלטתי להמשיך במעשיי הטובים ולהפתיע את אימא. ניגשתי לכיור ושטפתי את כל הכלים. רגע לפני שסיימתי ביקשתי מאבא שיצלם אותי. והנה רואים בתמונה אותי שותף את כל הכלים שיש בכיור. מעשה זה שימח אותי מאוד לראות את אמא חוזרת למטבח. מגיעה לכיור ושואלת: "מי המדהים ששטף את הכלים?" ואני בחיוך רחב עונה: "אני!".

# data[].attributes.headline
עזרה מספר 5: מקפל כביסה

# data[].attributes.subject
עזרה מספר 5: מקפל כביסה

# data[].attributes.body
במעשה החמישי אני מקפל את הכביסה שהתייבשה ומסדר בארון הבגדים. במהלך המשימה חשבתי לעצמי: "איזה כיף שההורים שלי נחים ואני יכול לעזור להם." הבנתי שבמעשים טובים קטנים של עזרה קטנה בבית אני יכול לשמח את האנשים שאני הכי אוהב וזה גורם לי שמחה והנאה.

# data[].attributes.headline
כרזה חברתית:

# data[].attributes.subject
כרזה חברתית:

# data[].attributes.body
"הסלוגן : תעזור לאחד תקבל עזרה מאחר."

# data[].attributes.headline
הציור שציירתי לסלוגן שלי:

# data[].attributes.subject
הציור שציירתי לסלוגן שלי:

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונה של הסלוגן

# data[].attributes.headline
תמונה שצילמתי בקאנטרי קלאב אליצור נתניה

# data[].attributes.subject
תמונה שצילמתי בקאנטרי קלאב אליצור נתניה

# data[].attributes.body
מקום הכי אהוב ומיוחד מבחינתי.

# data[].attributes.attachment_link.title
תמונה של מועדון הטניס

# data[].attributes.headline
בחרתי לצלם את מגרש הטניס בקאנטרי קלאב אליצור נתניה

# data[].attributes.subject
בחרתי לצלם את מגרש הטניס בקאנטרי קלאב אליצור נתניה

# data[].attributes.body
זהו צילום של מועדון הטניס שלי באליצור והוא נקרא: "גולדן טניס".
כתובת: הספורטאי 1, נתניה
המועדון ממוקם בתוך הקאנטרי קלאב של אליצור. מקום יפה ופרט למגרשי הטניס שאני מבלה שם 4 פעמים בשבוע ונהנה להגיע להתאמן ולשחק עם ילדים, יש שם גם בריחה, מגלשת מים, חדר כושר ועוד. ממליץ לכולכם להגיע מבחינתי זה מקום מיוחד שאני אוהב במיוחד להגיע אליו. מקום נפלא.

# data[].attributes.headline
הסמל החדש לעירנו נתניה:

# data[].attributes.subject
הסמל החדש לעירנו נתניה:

# data[].attributes.body
ציירתי סמל של העיר נתניה ובניינה החדשים על דף של ספר. בתכנון הסמל החלטתי לשים דגש על פיתוח העיר והחינוך והכל בראיה של דף חדש(התחלה חדשה).

# data[].attributes.headline
דילמה חברתית

# data[].attributes.subject
דילמה חברתית

# data[].attributes.body
אנו עדים בתקופה זו לעימותים קשים שמלווים באלימות קשה בין יהודים לערבים.

הדילמה שעולה מתוך אירועים אלו: האם ניתן יהיה אחרי כל האלימות הקשה הזאת ביו הערבים ליהודים לחזור לחיים של שותפות, חיים של רוגע ושלווה זה לצד זה.

ובכלל היתכנו חיים שלנו לצד ערביי ארץ ישראל לאור כל העימותים בתקופה זו ?!

עמדה לגבי כל מה שקורה:
עוד לפני קום המדינה חיו בארץ ערבים ויהודים כל אחד מהצדדים ראה במדינת ישראל כמדינתו. בשנת 1948 חל שינוי במצב הכוחות. ישראל הוכרזה כמדינה יהודית והערבים הפכו למיעוט.
אומנם מדינת ישראל קיבלה על עצמה לשמור על זכויות של כל אזרחי המדינה, ביטוי לכך יש במגילת העצמאות. שם כתוב: "מדינת ישראל... תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע, ומין. ותבטיח חופש דת, מצפון, לשון, חינוך, ותרבות...". אך בפועל המצב לא כך. ערביי ארץ ישראל לא מרגישים שווי זכויות בארץ.

המציאות שנוצרה כאן הופכת מיום ליום ליותר ויותר מורכבת. מצד אחד אני בטוח שכל אחד מאזרחי המדינה רוצה לחיות כאן בארץ חיים שקטים, וללא מלחמות, אבל לצד זה כל אירועי האלימות, אירועי הטרור שאנחנו נתקלים בהם גורמים לנו, היהודים, להאמין שלא ניתן לסמוך על הערבים בארץ.

השיא של אירועים אלו קורים ממש בימים אלו. כמעט בכל רחבי הארץ: ירושלים, חיפה, עכו, לוד ועוד.. מתחוללים אירועי אלימות קשים בין ערבים ליהודים. מצד אחד אני סבור שיהיה מאוד קשה לאחות את הפצעים. האמון של שני הצדדים נפגע עד מאוד. העימותים הקשים הללו החמירו והקצינו את חוסר האמון בין ערבים ליהודים.

אך לצד זה אנו שומעים בחדשות קולות של נציגי ממשלה גם מהצד של ערבים שחיים כאן לחזור ולחיות בדו - קיום. דבר זה מעודד ויחד עם זאת מעצים את הדילמה: איך ואם ניתן לחיות כאן ערבים ויהודים יחד?

כאשר אני חושב על כך, אני לא רואה פתרון אחר אלא, שכל אחד מהצדדים ערבים ויהודים, צריכים עד כמה שזה קשה, ללמוד לחיות יחד ולאחות את הפצעים. מצדנו, אנו צריכים לאפשר לערביי ארץ ישראל להרגיש יותר בנוח. אם נבחן את החיים כאן נגלה שלא כל הערבים שחיים כאן רוצים להשמיד אותנו. יש ערבים(דרוזים) שמשרתים בצה"ל ורואים במדינת ישראל כמדינתם.

בנוסף אסור לשכוח שבבתי חולים יש ערבים שמטפלים גם בנו היהודים, למרות שהם ערבים. דוגמאות אלו נותנות לנו תקווה לכך שאפשר לחיות כאן יחד ואנו צריכים להשקיע ולטפח את מערכת היחסים כך שגם לערבים וגם לנו יהיה טוב כאן. וחשוב לזכור שלא כל ערבי רוצה מלחמה אלא הרבה מערביי ארץ ישראל מגדלים כאן ילדים וגם אלה רוצים שלום ורוגע.

# data[].attributes.headline
ציר זמן מקום המדינה ועד ימינו בשילוב אירועים משפחתיים

# data[].attributes.subject
ציר זמן מקום המדינה ועד ימינו בשילוב אירועים משפחתיים