# data[].attributes.body
פינת הזום שלי

# data[].attributes.body
ש

# data[].attributes.attachment_link.title
יעקב הכט- חינוך

# data[].attributes.body
מקצועות רבים שדרושה בהם יצירתיות יוחלפו בעתיד הקרוב על ידי תבונה מלאכותית. מה ייעשו אלו שהמקצועות שלהם יהיו לא רלוונטיים? יעבדו במקצועות חדשים

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
ד"ר רועי צזנה

# data[].attributes.attachment_link.title
עתיד העבודה: מפתחי-העל של העתיד - ואלו שישרתו אותם - הידען

# data[].attributes.attachment_link.description
מקצועות רבים שדרושה בהם יצירתיות יוחלפו בעתיד הקרוב על ידי תבונה מלאכותית. מה ייעשו אלו שהמקצועות שלהם יהיו לא רלוונטיים? יעבדו במקצועות חדשים טוביה

# data[].attributes.headline
רמז מהעתיד - מכונית היברידית

# data[].attributes.subject
רמז מהעתיד - מכונית היברידית

# data[].attributes.body
מכונית היברידית שעובדת על אנרגיה סולרית מהשמש תשפיע על הסביבה שתהיה יותר נקייה ותחסוך זמן להמון אנשים מכיוון שתעבוד על אנרגיה סולרית

# data[].attributes.body
קבוצת הוואטאפ "מסירות החלפות"

# data[].attributes.headline
כלכלה שיתופית

# data[].attributes.body
כלכלה שיתופית

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
The sharing economy is one of the fastest growing business trends in history, with investors dumping more than $23 billion in venture capital funding since 2010 into startups operating with a share-based model. Because many of these businesses are private, it's impossible to know the actual size of the sharing economy.

However, there are several clues to indicate its massive impact on our society.

Airbnb ($31 million) and Uber ($72 billion) have a combined $103 billion market cap which would rank them as the 38th wealthiest country in the world.

In 2016, 44.8 million U.S. adults used the sharing economy, and it's expected to grow to 86.5 million U.S. users by 2021.

McKinsey estimates that in the U.S. and Europe alone, 162 million people or 20-30 percent of the workforce are providers on sharing platforms.

Trying to define exactly what the sharing economy is would not do the term justice. The sharing economy is an economic principle that is constantly evolving. In the very simplest terms, it's the use of technology to facilitate the exchanged access of goods or services between two or more parties.

It's derived from the notion that mutual parties can share value from an under-utilized skill or asset. This value exchange occurs through a shared marketplace, collaborative platform, or peer-to-peer application.

The sharing model isn't a new concept-as many rural communities thrived off the same idea via bartering. However, thanks to the accessibility of the internet and mobile technology, managing share-based transactions has never been easier.

While most commonly referred to as the sharing economy, this term is an umbrella that encompasses other economic systems such as:

The sharing economy has a history of disrupting traditional business sectors. The lack of overhead and inventory help share-based businesses run lean. The increased efficiencies allow these brands to pass-through value to their customers and supply chain partners.

Traditional industries are being affected by the sharing economy-and many traditional brands will struggle if they do not adapt to the changing landscape.

Uber's ascension in the transportation industry is one of the best examples to illustrate the effect of the sharing economy in a traditional sector. Uber and other ride-sharing services offer an affordable, safe, and convenient alternative to traditional transportation options such as public transit or taxi cabs.

By utilizing an efficient mobile application and network of vetted drivers, Uber satisfies consumers' transportation demands while providing an arguably better user experience than traditional means.

In just New York City alone, there are roughly 4.5 times more Uber drivers than yellow cabs. This has caused the price of owning a taxi cab in New York City to drop from $1 million in 2015 to less than $200,000 today.

Top Sharing Economy Brands in the Transportation Space:

PWC research suggests that 86 percent of U.S. adults familiar with the sharing economy say that it makes life more affordable and 83 percent also agree that the sharing economy is more convenient and efficient than traditional methods.

Affordability, convenience, and efficiency are also three of the most influential factors in a consumer goods purchasing decision. Therefore, it's no surprise that share-based brands are also dominating the consumer goods industry.

eBay is one of the pioneers of the peer-to-peer marketplace. Their innovative platform allows users to buy and sell used or new items through their interface, and have the goods shipped directly to their home. Consumers can browse a variety of products at custom price points, in various conditions, and with different guarantees. This empowers the consumers and provides them with a more affordable, convenient, and efficient way to purchase goods.

Top Sharing Economy Brands in the Consumer Goods Space:

The benefits of the sharing economy are best illustrated in the professional and personal services space. Professional and personal services are defined by work that requires special knowledge, skills, experience, certifications, or training like copywriters, accountants, or plumbers. In relation to the sharing economy, this is also referred to as freelancing, gigs, and other trendy terms equating to short-term labor.

Powerhouses like Fiverr, Upwork, and TaskRabbit create value by providing a fast, friendly, and secure platform on which people or businesses can find contractors for hire. Freelancers can earn extra money sharing their trade skills and expertise-not unlike owners renting access to their home or car owners sharing rides.

Top Sharing Economy Brands in the Professional and Personal Services Space:

The healthcare industry is expected to generate annual revenues of $8.7 trillion by 2020. That likely explains why venture funding for digital health startups increased by 10.2 percent in Q1 of 2018 compared to Q1 of 2017. Although the sharing economy has yet to really take hold in the healthcare industry, many experts suspect it to be the next frontier for collaborative consumption.

The limitations of traditional healthcare systems, expenses and resources, are factors that we've seen mitigated in other industries through share-based methods. From telemedicine to group-consultations, the sharing economy is destined to change the healthcare industry.

For instance, it's estimated that 58 percent of the time, medical equipment sits unused-creating storage and maintenance expenses. Therefore, share-based startups like Cohealo are helping hospitals save money and increase equipment value by developing technology that enables hospitals to share medical equipment with other healthcare facilities.

Top Sharing Economy Brands in the Healthcare Space:

Technology has helped the sharing economy advance to where it is today-and, the trend should only continue as we become more connected digitally. While we've seen how dominant collaborative consumption can be in industries like transportation, consumer goods, and services, many other traditional sectors will soon experience changes because of the sharing economy.

# data[].attributes.attachment_link.title
What Is the Sharing Economy (and How Is it Changing Industries)?

# data[].attributes.attachment_link.description
The sharing economy is one of the fastest growing business trends in history, with investors dumping more than $23 billion in venture capital funding since 2010 into startups operating with a share-based model. Because many of these businesses are private, it's impossible to know the actual size of the sharing economy.

# data[].attributes.body
https://www.theblueeconomy.org/principles.html

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית

כלכלה משתפת היא מערכת חברתית-כלכלית המתבססת על שיתוף קהילתי של משאבים אנושיים ופיזיים. ניהול המערכת מתבצע, ככלל, ברשת ה אינטרנט.

הכלכלה המשתפת מורכבת מפלטפורמות המאפשרות למשתמשיהן לייצר, להפיץ, לקיים מסחר ולצרוך מוצרים ושירותים, באמצעות מערך פתוח ומגוון רחב של עמיתים (ובכלל זה אנשים וארגונים). מערכות אלה לרוב ממנפות טכנולוגיות, מערכות מידע ותכנים רלוונטיים ועל ידי כך מאפשרות העצמה של אנשים, חברות, תאגידים, עמותות וממשלות. ברוב המקרים פלטפורמות אלה ממנפות משאבים ו/או שירותים יקרים יחסית, הנמצאים בתת-שימוש, כדוגמת בתים, דירות וכלי רכב.[1]

פלטפורמות משתפות אלה מציעות גישה (ולא בעלות) למשאבים ושירותים, מאפשרות צמיחה ויראלית בשל מספר המשתמשים הרב, מגבירות את היעילות באמצעות יצירת אמון בקרב המשתמשים בקהל (לעומת אמון שמבוסס רק על המותג) ולעיתים קרובות מייצרות הזדמנויות לצרכנים להפוך ליצרנים-צרכנים (כלומר צרכנים שיכולים גם לייצר הכנסות מהמשאבים והיכולות שלהם) הנקראים ב אנגלית Prosumers.

לצד ההזדמנויות שמערכות כלכלה משתפת מעניקות לציבור רחב לייצר ולצרוך מוצרים ושירותים באופנים חדשניים, ישנן עדויות שההשתתפות של הציבור במערכות אלו אינה שוויונית, והיא משקפת פערים כלכליים-חברתיים הקיימים בחברה. לפיכך, יחסי כח בחברה באים לידי ביטוי גם במיזמים אלו. למשל, במערכות ויקי קבוצה קטנה יחסית של משתמשים יוצרת ועורכת את מרבית התוכן המיוצר עבור ציבור רחב הרבה יותר של צרכנים[2]. אנשים המשתייכים למעמד כלכלי-חברתי גבוה יותר נוטים להשתמש ברשתות חברתיות רבות יותר[3]. בפלטפורמות עבודה משותפות ישנו יתרון לבעלי השכלה רבה יותר ונכסים פיזיים. בפלטפורמות הממנפות משאבים באופן מבוזר דוגמת אייר בי-אנד-בי (Airbnb) או אובר (Uber) ישנן עדויות לאפליה על בסיס אתני. מאפליה כזו יכולים לסבול בני קבוצת מיעוט המציעים למשל חדר להשכרה או בני אותה קבוצה המבקשים לשכור חדר ונענים בשלילה. בנוסף, ישנן עדויות שנהגים מקבוצות מיעוט מקבלים דירוג נמוך יותר מנוסעים לעומת נהגי קבוצת הרוב. ישנו גם חשש שהתמחור הדינמי בו פלטפורמות משתמשות, הדורש מצרכנים מחיר שונה עבור אותו שירות, הוא אפליית מחיר אם כי ההשפעה של אפליה זו על אי-שוויון מורכבת[4]. כמו כן, התעסוקה של ספקי שירותים בפלטפורמות מינוף משאבים במעמד של קבלנים נעדרי זכויות עבודה יכול להגביר גם הוא פערים כלכליים-חברתיים, מכיוון שספקי השירותים המקוונים לא נהנים מביטוחים (בריאות, פנסיה וכו') מהם נהנים במדינות שונות עובדים המועסקים ישירות[5]. לבסוף, הצלחה במערכות כלכלה משתפות תלויה ביכולת שלנו להשקיע מאמצים רגשיים בפעילות המשתפת וליהנות ממנה. יכולת זו אינה קיימת באופן שווה לכל המשתמשים במערכות כלכלה משתפת.[6]

התחום מכונה גם כלכלת עמיתים, peer-to-peer, mesh[7],gig economy, כלכלת רשת, כלכלה שיתופית, או צריכה שיתופית. מבקרי התחום מכנים אותו כלכלת החלטורע, כהלחם של המילים חלטורה (באנ' פירושה של gig - עבודה זמנית) ורע[8][9].

ב -23 באפריל 2005, סרטון וידאו של 18 שניות פורסם באתר אינטרנט חדש. הווידאו בהשתתפות אדם אחד ( ג'וואד קארים, אחד ממייסדי אתר האינטרנט) עומד לפני פילים בגן חיות ובפיו מסר קצר: "הדבר המגניב בחבר'ה האלה הוא שיש להם באמת, באמת, חדק ארוך. זה מגניב. וזה הכל". עם אמירה זאת, YouTube נולדה והפכה להצלחה מיידית, עם העלאה יומית של למעלה מ - 65,000 קטעי וידאו חדשים ואספקה של 100 מיליון צפיות וידאו מדי יום בחודש יולי באותה שנה. בשנת 2012, YouTube דיווחה כי בערך 60 שעות של קטעי וידאו חדשים מועלים לאתר שלה בכל דקה, ושברשות האתר שמונה מאות מיליון משתמשים ייחודיים בחודש. בשנת 2014, כבר ישנם למעלה ממיליארד משתמשים ייחודיים בכל חודש, ולמעלה מ - 6 מיליארד שעות של וידאו נצפים בכל חודש דרך האתר. יוטיוב היא פלטפורמה משתפת בכך שהיא מאפשרת ליצרנים-צרכנים לייצר תוכן (דהיינו להעלות סרטים לשרתי החברה) ולצרוך אותו באופן חופשי. האתר שינה את תעשיית המוזיקה (והקולנוע) באופן משמעותי. למרות ההזדמנות שיו-טיוב מעניקה ליוצרים חובבנים להפיץ קליפים לקהל פוטנציאלי גדול, יו-טיוב נהפכה כבר בראשית העשור השני למאה ה-21 לזירה בה הבולטות של תוכן מקצועי גדולה מאוד. כמו כן, האתר ממומן על ידי הכנסות מפרסום וחברות המדיה הגדולות בשיתוף עם יו-טיוב מפעילות מנגנונים שונים כדי למנוע הפרת זכויות יוצרים באתר.[10]

הכלכלה המשתפת כוללת מחד את הצרכנים, אשר יוצרים את הערך בפלטפורמות (לדוגמה, משכירי הדירות או הרכבים) וכמובן החברות אשר בונות את הפלטפורמות המשתפות. החברות מייצרות רגולציה פנימית אשר מטרתה יצירת אמון של המשתמשים וזאת בנוסף לאמון בנותני השירות או הנכסים. כלומר, על המשתמשים בפלטפורמה משתפת לתת אמון הן בפלטפורמה והן בנותני השירותים האחרים, הנקראים צרכנים-יצרנים (ב אנגלית: prosumers). לרוב אמון זה נבנה על ידי דירוג עמיתים, לייקים או הערכה מילולית.

המודלים העסקיים של כלכלה משתפת, שצמחו בשנים האחרונות מביאים עמם שינוי גדול ותקווה להבטחה גדולה וחדשה. פלטפורמות של כלכלה משתפת מצליחות לחבר בדרך חדשה בין רצונות וצרכים שלא מקבלים מענה בשוק הקיים, למשאבים עודפים או לא מנוצלים. פלטפורמות אלה מצליחות לחבר בין אנשים פרטיים, ארגונים ומשאבים בצורה כל כך יעילה ומגוונת, שנראה כי הכלכלה המשתפת היא אחת המגמות החשובות ביותר בתחום הכלכלי חברתי בימינו. הזמן הקצר שבו הצליחה הכלכלה המשתפת ליצור השפעה מהותית ברמה הכלכלית-חברתית וסביבתית על תחומי עיסוק שונים גרמה לכך שפרשנים, עיתונאים והוגי דעות אחרים, מעריכים כי ההשפעה של תופעה זו רק תלך ותגדל בשנים הקרובות. כך למשל מגזין " האקונומיסט" הכריז על שנת 2013 כ"שנת ה צריכה המשתפת" ("The Year of Collaborative Consumption").

על פי האקדמיה ללשון העברית (מס' פנייה: 47378) יש לעשות שימוש במושג "כלכלה משתפת" ולא "כלכלה שיתופית", שכן " שיתופי" משמעו שייכות לכל, דהיינו לפלטפורמה שיתופית דין אחד לכל. לדוגמה, ב מושב שיתופי, האדמות, הכלים החקלאיים, הבתים והתוצרת החקלאית הם רכוש אגודה משותפת לכלל החברים, ואילו בית המגורים וחשבון הבנק של כל משפחה הוא פרטי. בכלכלה משתפת ההפך הוא הנכון. עיקר הערך שייך לבעלים וליזמים של הפלטפורמה והערך הפרטי (בדומה לבית ולחשבון הבנק) שייך למשתמשים. למעשה, בעלי הפלטפורמה משתפים את המשתמשים ביצירת הערך ונותנים להם ליהנות מהערך שנוצר. שיתוף הוא מצב בו ישויות שונות מפיקות תועלת זו מפעולתה של זו ותלויות זו בפעולתה של זו. אבל בכלכלה המשתפת המצב איננו סימטרי ולמעשה הפלטפורמה מקבלת את עיקר הערך ובפרט, החברה לא תלויה בפרט שמשתמש בה אלא בקהילה ויכולה לדוגמה להוציא את הפרט מהפלטפורמה במקרה שהתנהגותו לא סבירה בעיניה. לעומת זאת, צריכה שיתופית היא אכן סימטרית (בין הצרכנים) ולכן השימוש במונח זה בעברית תקין.

Botsman, R., & Rogers, R. (2010). What's Mine Is Yours: The Rise of Collaborative Consumption. New York: HarperBusiness

Eggers, W. D., & Macmillan, P. (2013). The Solution Revolution: How Business, Government, and Social Enterprises Are Teaming Up to Solve Society's Toughest Problems. Harvard Business Review Press.

Gansky, L. (2010). The Mesh: Why the Future of Business is Sharing. New York: Penguin Group

1. Sundararajan, Arun,, ^ The sharing economy : the end of employment and the rise of crowd-based capitalism, ISBN 978-0-262-33341-2

2. Ryan Calo & Alex Rosenblat, The Taking Economy: Uber, Information, and Power, ^ Columbia Law Review, 2017

3. TJ McCue, ^ 57 Million U.S. Workers Are Part Of The Gig Economy, Forbes, ‏Aug 31, 2018 (באנגלית)

4. ארז רביב, ‏^ כלכלה נזילה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 18 בינואר 2017

5. לנה זייגר, ^ כלכלת חלטורה - המספרים מאחורי ההייפ, ישראל וה-OECD, ‏14 בספטמבר 2016

# data[].attributes.attachment_link.description
מתוך ויקיפדיה, האנציקלופדיה החופשית כלכלה משתפת היא מערכת חברתית-כלכלית המתבססת על שיתוף קהילתי של משאבים אנושיים ופיזיים. ניהול המערכת מתבצע, ככלל, ברשת ה אינטרנט. הכלכלה המשתפת מורכבת מפלטפורמות המאפשרות למשתמשיהן לייצר, להפיץ, לקיים מסחר ולצרוך מוצרים ושירותים, באמצעות מערך פתוח ומגוון רחב של עמיתים (ובכלל זה אנשים וארגונים).

# data[].attributes.headline
עתיד התחבורה

# data[].attributes.subject
עתיד התחבורה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
גל הצמיחה האורבני הגדול בהיסטוריה בעיצומו. לראשונה, למעלה ממחצית מאוכלוסיית העולם, בערך ארבעה מיליארד בני אדם, מתגוררת בהתיישבות עירונית, והערים צפויות להפוך לצפופות עוד יותר בעשורים הבאים, כך על פי הערכות שפירסמה המחלקה לענייני כלכלה וחברה של ארגון האו"ם. עד 2030, האו"ם חוזה כי תושבי הערים יהוו כמעט 60% מאוכלוסיית העולם וההערכה היא כי הם יהוו 70% ממנה עד לשנת 2050.

הנהירה של תושבים לשטחים עירוניים מעלה שאלה מעניינת. מה יידרש מהאזורים העירוניים של העולם על מנת לתמוך בתוספת של קרוב למיליארד תושבים תוך פרק זמן של קצת יותר מעשור? מחקר של האו"ם בנוגע למגמות עיור גורס כי החיים בעיר נוטים להיות מזוהים עם שיעורים גבוהים יותר של אוריינות והשכלה, מערכות בריאות משופרות, גישה טובה יותר לשירותים חברתיים, וכן יותר הזדמנויות להשתתפות פוליטית ותרבותית. ואולם, לצד תופעות חיוביות אלו, אותו מחקר מצביע גם על המחיר שגובים החיים בעיר: רמת זיהום אוויר גבוהה יותר, גודש תנועתי, ודפוסי ייצור וצריכה שאינם ברי קיימא.

דפוסים אלו עלולים להוביל למחסור במים, במזון, במקורות אנרגיה, בתעסוקה ובדיור, וכן להעלאת המיסוי העירוני. בערים מרכזיות מסוימות מתחילים לראות את סימני העומס כבר כעת, ואלא אם ראשי הערים לא ידחפו לפיתוח עירוני ואימוץ מהיר של טכנולוגיות חדשות, נראה כי המגמה רק תלך ותתגבר.

קארלו ראטי, אדריכל המנהל את מעבדת 'העיר ההגיונית' במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT), טוען כי עיר העתיד, על מנת שתפעל באופן הגיוני, זקוקה לתכנון חכם של כל התשתיות והמערכות, קרי תקשורת, תחבורה, חשמל, מים ועוד, אשר כולן מחוברות ומסונכרנות. לדבריו, "העיר הולכת להשתנות באופן דרמטי. הדרך שלנו לחוות את העיר תהיה בהתלכדות של העולם הדיגיטלי עם העולם הפיזי".
עתיד הניידות

עברו לתצוגת גלריה

יהיו פחות פקקים? צילום: אבישג שאר-ישוב

אחד הענפים שיושפע באופן דרמטי מצמיחת הערים בעתיד הוא ענף התחבורה, אותו צפויה הטכנולוגיה לשנות באופן יסודי. בענף זה מתקבצות יחד כמה מהבעיות הגדולות ביותר שערים מתמודדות עמן. הראשונה שבהן היא צריכת אנרגיה. על פי משרד האנרגיה האמריקני, ענף התחבורה אחראי ל-27% מצריכת האנרגיה של האומה האמריקאית כולה. בעיה נוספת היא זיהום האוויר. על פי חוקרים ב-MIT, פליטות גלובליות מייצור חשמל ומתחבורה, צפויות להוות 52% מסך פליטות דו תחמוצת הפחמן עד 2050. גם נושא הגודש התחבורתי הוא עניין מטריד במיוחד כאשר על פי דו"ח משנת 2015 של מכון התחבורה איי אנד אם בטקסס, נוסע בארה"ב מבזבז בממוצע 42 שעות מדי שנה כשהוא תקוע בפקקים. המספר צפוי להוסיף לעלות עד ל-47 שעות בשנת 2020.

מתכנני ערים כבר החלו להטמיע מספר טכנולוגיות חדשות בכדי להתמודד עם הבעיות בענף התחבורה ולהקל את העומס בכבישים. ישנן ערים המהמרות על טכנולוגיות נהיגה אוטונומיות כדי לפתור את תחלואי הענף. חברות כמו Savari, הממוקמת בסיליקון ואלי, ו-Autotalks הישראלית מכפר נטר (שכבר זכתה להשקעות מצד טויוטה ויונדאי) מפתחות שבבים ותוכנות לתקשורת V2X) vehicle-to-everything) בין רכבי העתיד. אלו יאפשרו למכוניות לתקשר עם מכוניות אחרות, רמזורים, והולכי רגל, וכן יסייעו לנהגים ולמכוניות לחלוק מידע, להימנע מהתנגשויות ולגרום לתנועה לזרום ביעילות, תוך חיסכון באנרגיה.

בחודשים האחרונים יצרניות הרכב הגדולות נכנסות גם הן לתמונה ומהמרות בגדול על שירותי נסיעה שיתופיים בערים. פולקסווגן, שהשקיעה בחברת Gett הישראלית, הודיעה כי תתחיל להציע שירות נסיעות שיתופיות בגרמניה בשנה הבאה, שיופעל במכוניות חשמליות בלבד. חברת דיימלר, יצרנית מרצדס, השקיעה בחברת התחבורה השיתופית VIA הישראלית בעוד שחברת PSA, המייצרת את מכוניות פג'ו וסיטרואן, צפויה להשיק שירות שיתוף מכוניות חשמליות בפריז בספטמבר. חברת וולבו הצהירה כי היא מפתחת שירות שיתופי שצפוי להיות מושק בשנה הבאה.

יש גם מי שחושבים כי שיפור מערכות ההסעה בערים וביניהן - הוא הקונספט עליו יש לתת את הדגש בערי העתיד. אחת מהחברות השאפתניות ביותר בתחום היא "הייפרלופ" של מנכ"ל "טסלה", אילון מאסק, המפתחת רכבות מהירות במיוחד הנעות בתוך 'צינור' שבו נשמר לחץ אוויר נמוך ומופחת החיכוך עם המסילה. מאסק טוען כי נסיעה מניו יורק לוושינגטון הבירה תוכל לקחת בעתיד רק 29 דקות באמצעות הרכבות החדישות, מה שיוכל ליצור שורת אפשרויות מחיה וניידות חדשות. אדם יוכל להתגורר בעיר אחת ולעבוד בעיר אחרת, המרוחקת ממנה. עם זאת, הפיתוח עלול לגבות מחיר כלכלי וחברתי מיישובים קטנים המקיפים את הערים הגדולות, שכן נוסעים רבים עלולים להתעלם מקיומם.

מאסק וחברה נוספת שבבעלותו, "דה בורינג קומפני", לא עוצרים בפיתוח מערכות הסעה למרחקים ארוכים ועומלים במקביל גם על פיתוח תחבורה להחלפת הרכבות התחתיות בערים ברשת מנהרות, שבתוכה יתניידו אנשים בקרונות מונעים בחשמל במהירות של עד 250 קמ"ש. החברה שואפת לייצר קו ראשון שיחבר בין נמל התעופה של לוס אנג'לס לבין מרכז העיר בכשמונה דקות בלבד.

עברו לתצוגת גלריה

מפתח רכבות מהירות. מנכ"ל טסלה אילון מאסק צילום: Evan Vucci/אי־פי

פיתוח של נאס"א בנתניה
גם אצלנו בישראל יש ערים שכבר עומלות על פיתוח מערכות תחבורה אישיות מהירות במיוחד. בנתניה דווח כי החלו לעמול על פרויקט בשיתוף התעשייה האווירית ובתמיכת משרד התחבורה לקידום קו ניסיוני ראשון של מערך ההסעות של חברת Skytran, פרי שיתוף פעולה עם נאס"א בקליפורניה.

אפילו תחום המכוניות המעופפות למרבה הפלא אינו מוזנח ואינו נחלת ספרי המדע הבדיוני בלבד. חברות כמו אובר ובואינג כבר עומלות על רכבי העתיד המעופפים שלהן ואף הציגו דגמי קונספט. גם בתחום זה הציגה ישראל את חוזקתה ותרומתה הטכנולוגית כאשר חברת אורבן אירונוטיקס, אשר פועלת למעלה מעשור, פיתחה את ה"קורמרן", רכב אוטונומי מעופף אשר צפוי לעמוד בתקני רשות התעופה האמריקנית, עד סוף 2020.

נראה אם כן כי התחבורה העירונית בערי העתיד צפויה להיראות אחרת לחלוטין ממה שאנו מכירים כיום. חדירת כלי הרכב האוטונומיים, שיתקשרו טוב יותר עם הסביבה המקיפה אותם, שיפור התחבורה בין הערים ובתוכן, והגברת מגמת הנסיעות השיתופיות - כל אלו עלולים להפוך את הרעיון שלפיו אנו נוסעים במכונות ששוקלות 2 טון בממוצע ושולטים בהן באופן ידני - לאבסורד.

התחרות הגבוהה בתחום ודאי תביא לכך שלא כולן יגיעו לכדי הצלחה ולהגשמת חלום המכוניות האוטונומיות. תחרות רבה מגיעה מכיוונה של סין, שלא מתכוונת לוותר בקלות לחברות מערביות. בנוסף, לתשתיות במדינות רבות בעולם ייקח שנים רבות עד שהן תהיינה מתאימות באופן מלא למכוניות מסוג זה. במדינות רבות ישנו גורם מעכב נוסף בדמות הרגולציה, שמערימה קשיים וחסמים רבים כגון חיוב נוכחות של נהג, או הקצאת כספים למחקר ופיתוח לצורך עמידה בנהלי בטיחות. חלק מהטכנולוגיות עלולות להיתקל בקשיים ולאחרות ייקח זמן מה עד שיבשילו. מהכיוון הטכנולוגי, ייאלצו בשנים הקרובות להוריד את מחיר הטכנולוגיות הנדרשות במכוניות ובסנסורים במערכות התשתית, זאת כדי לאפשר חדירה לשוק במחירים שיאפשרו לתעשייה לשגשג. לבד מהמחיר, הטכנולוגיה תיאלץ לעבור שיפורים משמעותיים כדי להבטיח בטיחות גבוהה בהרבה במציאות מאשר זו שקיימת כיום בתנאי ניסוי.

עברו לתצוגת גלריה

התנועה תהיה מהירה יותר. תא נוסעים בהייפרלופ צילום: וירג'ין

לפי שעה, עם שורה של חברות מקומיות בתחום שכבר הצליחו בגדול, ועם דור חדש של חברות שמעמיק את השפעתו העולמית - ישראל ממשיכה להיות בקו הראשון של פיתוחים טכנולוגיים בענף. גם בממשלה לא קופאים על השמרים. תוכנית חדשה של רשות החדשנות ומשרד התחבורה המציעה תמיכה כספית לחברות טכנולוגיה בעלות פוטנציאל לשיפור התחבורה בישראל, תוכל לסייע לתמוך בחברות נוספות שייכנסו לתחום - ולהצעיד את ערי העתיד של ישראל לעידן תחבורתי חדש.
הכותב הינו מנהל זרוע ההשקעות הטכנולוגיות של חברת Flex העולמית

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
תחבורה ציבורית

# data[].attributes.attachment_link.title
תחבורה שיתופית ורשת מנהרות: כך נימלט מפקקים בערי העתיד

# data[].attributes.attachment_link.description
גל הצמיחה האורבני הגדול בהיסטוריה בעיצומו. לראשונה, למעלה ממחצית מאוכלוסיית העולם, בערך ארבעה מיליארד בני אדם, מתגוררת בהתיישבות עירונית, והערים צפויות להפוך לצפופות עוד יותר בעשורים הבאים, כך על פי הערכות שפירסמה המחלקה לענייני כלכלה וחברה של ארגון האו"ם. עד 2030, האו"ם חוזה כי תושבי הערים יהוו כמעט 60% מאוכלוסיית העולם וההערכה היא כי הם יהוו 70% ממנה עד לשנת 2050.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
ערך זה זקוק לעריכה: ייתכן שהערך סובל מ פגמים טכניים כגון מיעוט קישורים פנימיים, סגנון טעון שיפור או צורך בהגהה, או שיש לעצב אותו.

אתם מוזמנים לסייע ולתקן את הבעיות, אך אנא אל תורידו את ההודעה כל עוד לא תוקן הדף. אם אתם סבורים כי אין בדף בעיה, ניתן לציין זאת ב דף השיחה.

מטבע מקומי (ידוע גם כ מטבע קהילתי, קהילת סחר חליפין או אשראי קהילתי) הוא מערכת חברתית וולונטרית של כלכלה אלטרנטיבית המוקמת בידי קבוצת אנשים או בידי מוסד קהילתי במטרה לאפשר שיתוף כלכלי מקומי בתנאים של מחסור באמצעי תשלום או ככלי לבניית הון חברתי קהילתי.

מערכת מטבע מקומי מורכבת מחברים המצטרפים באופן וולונטרי ומאמצעים המאפשרים סחר חליפין ביניהם. מערכות סחר החליפין יכולות ללבוש צורה פשוטה ביותר של לוח החלפות פומבי המוצב במקום ציבורי, או צורה מורכבת של מערכות אשראי ממוחשבות מתקדמות לרישום החליפין. קיימות לא מעט קהילות מטבע מקומי המנפיקות מטבע של ממש, לרוב בשטרות נייר, ועם המוכרות בהן נמנות קהילת "השעות של איתקה" ב מדינת ניו יורק, ארצות הברית, ויוזמות סיוע כלכלי הפועלות, למשל, ב מזרח טימור ובמדינות נוספות בעולם השלישי.

מערכת המטבע המקומי מאפשרת סחר חליפין גם במצב של חוסר באמצעי תשלום מקובלים, וכן מאפשרת החלפה של טובין ושירותים שקשה לקבוע להם ערך בכלכלה הרשמית, כמו לימוד לא פורמלי, השגחה על ילדים, סיוע במטלות קטנות בבית וסביבתו וייצור ביתי של מוצרים ומזון בכמויות קטנות.

מערכות מטבע מקומי מוקמות כדי להשלים מערכות כלכליות רשמיות או אפילו כדי להציב אלטרנטיבה לכשלים שלהן. לכן הן מושתתות בדרך כלל על כללים כלכליים אלטרנטיביים, שלעיתים קרובות אף עומדים בניגוד לכללי המערכת המוניטרית הרשמית.

בלי ריבית/ ריבית שלילית: מערכות מטבע מקומי נועדו לעודד סחר, והיות והן לרוב קטנות ומועטות משתתפים יחסית לשוק הלאומי או הגלובלי, האיום המרכזי על פעילותן הוא סטגנציה, כלומר קפאון של המסחר כתוצאה מחוסר פעילות. מסיבה זו ובשל העדפות ערכיות של מרבית העוסקים בתחום, מערכות אלו פועלות ללא ריבית או אפילו במנגנון של ריבית שלילית, כך שלמטבע אין תפקיד של אגירת ערך, והוא נועד ומכוון למסחר הקהילתי בלבד.

שוויון ערך העבודה מתוך תפיסה ערכית אלטרנטיבית, מבוססות מערכות מטבע מקומי רבות על שוויון בערך העבודה. מכאן השימוש הנפוץ ב"שעות", דוגמה מובהקת לכך היא בנק זמן - מודל קהילתי במיוחד בו הערך של תרומתו של כל משתתף נמדד אך ורק בזמן שהוא משקיע. השימוש בזמן העבודה כאמת מידה הוא שונה מאד מהמערכת הכלכלית הלאומית והגלובלית בכך שהוא מיישם שוויון בערך העבודה, להבדיל מהמצב בכלכלה הקלאסית, שבה ערכה של שעת עבודה של בנקאי השקעות, למשל, יכול להיות גבוה פי מאות מערך שעת עבודתו של פועל ייצור.

כלכלה מקומית בעולם גלובלי רעיון מרכזי במערכת מטבע מקומי הוא ההעדפה של מסחר בטובין ושירותים ברמה המקומית ובתוך קהילה. כשהמשתתפים משתמשים במטבע המקומי, הם משאירים את הערך שקהילתם מייצרת בתוך הקהילה. העדפה זו מנוגדת למגמות של שוק "חופשי" גלובלי השולטות במדיניות הכלכלית במערב, ובאה לשרת ערכים אלטרנטיביים של הון חברתי, כלכלה אקולוגית ומרקם קהילתי.

ב-1999 הוקמה בישראל קהילת מחרוזת כמערכת מטבע מקומי. קהילת מחרוזת שהוקמה על ידי קבוצת פרמקלצ'ר ישראל משתמשת במטבע מקומי הנקרא "חרוזים" ופועלת בשיטה פשוטה יחסית של ניהול המסחר על ידי רכזי קהילה, המוציאים לאור מדריך של השירותים והמוצרים שמציעים החברים בעד "חרוזים" או בתעריף משולב של "חרוזים" ושקלים. ניסיון חשוב זה הקיף בשיאו כשלוש מאות חברים אך נראה שכעת הוא נמצא בסטגנציה.

בשנים האחרונות הקימו מספר מתנ"סים ומרכזים קהילתיים בנקי זמן - מודל קהילתי של מטבע מקומי הנשען על עבודה קהילתית מאורגנת ונועד לסייע לאוכלוסיות המודרות מהכלכלה הרשמית, כמו אוכלוסיות קשישים ועולים.

# data[].attributes.attachment_link.description
ערך זה זקוק לעריכה : ייתכן שהערך סובל מ פגמים טכניים כגון מיעוט קישורים פנימיים, סגנון טעון שיפור או צורך בהגהה, או שיש לעצב אותו. אתם מוזמנים לסייע ולתקן את הבעיות, אך אנא אל תורידו את ההודעה כל עוד לא תוקן הדף. אם אתם סבורים כי אין בדף בעיה, ניתן לציין זאת ב דף השיחה.

# data[].attributes.body
לפני כמה חודשים צץ המעלה הרחוב שלי חנייה מיוחדת עם כיתוב ורכב (שכרגע לא נמצא שם) "רכב שיתופי". מטרת הרכב הוא לשמש לאנשים שאין רכב שיוכלו לנוע בחופשיות ללא שימוש בתחב"צ, לדעתי בעתיד זה ישתדרג לרכב שיתופי שהוא אוטונומי,] ובעזרת שהוא אוטונומי הוא יוכל לתכנן מסלול שיאסוף כמה שיותר אנשים במסלול אחד בכדי לשמור על הסביבה.