# data[].attributes.body
El coneixement sensitiu el compartim amb els altres animals i és la font i orígen de tots els coneixements. És particular, és el coneixement de les coses concretes i de les seves característiques singulars.

# data[].attributes.body
El coneixement intel.lectual és el propi dels éssers racionals: la facultat abstractiva i discursiva, és a dir, la facultat de pensar. Quan aquest coneixement és universal, necessari (no pot ser d´altra manera) i vertader l´anomenem ciència. La ciència arriba fins a les essències (formes substancials: el que hi ha d'universal en les coses), les expressa en definicions (conceptes) i les explica per les seves causes (les raons que intervenen en la producció d'un ésser). És ensenyable.

# data[].attributes.headline
"LA MENT ÉS COM UN FULL EN BLANC ON RES NO HI HA RES ESCRIT"

# data[].attributes.subject
"LA MENT ÉS COM UN FULL EN BLANC ON RES NO HI HA RES ESCRIT"

# data[].attributes.body
Adquirim coneixement mitjançant l'experiència sensorial : sensacions i percepcions ordenades pel sentit comú que guardem en la memòria i reproduïm mentalment en imatges que rep l´enteniment i d´on aquest abstrau el concepte que és intuït. Mitjançant aquest procés d´abstracció el coneixement universal i vertader és possible. Trobem en les coses mateixes les seves formes intel.ligibles (les seves essències, el que les defineix). Es pot fer ciència del món sensible.

# data[].attributes.body
Hi ha quatre graus de coneixement :
-La tècnica que es proporciona un coneixement pràctic i ensenyable a través de les causes.
-La ciència que coneix les essències i les causes dels éssers.
-La metafísica, la ciència primera que tracta dels principis i les causes de l´Ésser en general. Aquí també s'inclou la ciència teològica; ciència sobre Déu.

# data[].attributes.body
Tot tipus d'acte humà prové del PODER DE LA VOLUNTAT. (Poder sobre un mateix) - Necessari per la creativitat.
Aquesta capacitat es manifesta en l'autonomia, creativitat i coratge d'un mateix.

Contínua autosuperació!

# data[].attributes.body
Procés del coneixement

MÓN SENSIBLE (aparences) >  MÓN INTEL·LIGIBLE (veritats)

1. El coneixement sensorial és pura opinió. Creiem acríticament tot allò que ens mostra la informació sensorial i la persuasió sofística, i estem encadenats als nostres desitjos del cos i als prejudicis. [Els presoners]

2. El procés del coneixement no és fàcil. La nostra ment ha de passar per una preparació fins a arribar al final d'aquest procés a conèixer la Idea del Bé. [Alliberament de les cadenes, acostumar els nostres ulls a la llum del foc, a les ombres del món exterior, als objectes amb menys llum, fins a arribar a mirar el Sol]

3. La raó ens conduirà a l'autèntic coneixement de les Idees.

4. El procés del coneixement és un procés en el que el mateix temps ens fa bons. Com més lluny arribem en el coneixement més a la vora de la virtut estarem. Tot el coneixement participa a la Idea de Bé (causa universal de totes les coses bones i belles... la font de la veritat i de la raó)  [El Sol representa la Idea del Bé]

5. L'objectiu últim de l'educació és una qüestió pràctica: la política. El filòsof que ha pogut deslliurar la seva ànima de les cadenes del cos i contempla la vertadera realitat és el que estarà preparat per a dirigir a les altres persones. [El retorn a la caverna]

# data[].attributes.body
Descartes afirmava que els coneixements que puguem tenir, que siguin vàlids i vertaders, sobre la realitat, provenen de la nostra raó i coneixements. I que no cal que provinguin d'experiències, sinó més aviat de deduccions a partir de certes idees i principis personals.
Segons ell, la experiència només porta dubtes i més dubtes.

Descartes va decidir comprovar veritats filosòfiques de la mateixa manera que es comprova un teorema matemàtic. A partir del mètode matemàtic.
Raó = Eina útil.
Sentits = No proporcionen res de segur.

Així doncs, Descartes desconfiava de qualsevol filòsof anterior a ell i va decidir centrar-se en LA RAÓ. I era perquè volia la millor manera de trobar la veritat.
I demostrar que les veritats estaven basades en la raó.

Descartes va decidir començar amb "el dubte", ja que no podem fiar-nos dels nostres sentits. "Com es pot estar segur que la vida no es un somni?" Per tant, s'havia de dubtar de tot.

# data[].attributes.body
Intuïció: Instint natural, 0% d'error i immediat. La raó ens proporciona conceptes simples.

Deducció: Intuïció posterior que relaciona conceptes simple.

Anàlisi: Descompondre idees

Síntesi: Reconstruir el més difícil, a partir del més simple.

# data[].attributes.body
Kant volia demostrar que el coneixement necessari i universal és possible i també demostrar la impossibilitat de la metafísica, és a dir, el límit del coneixement.

# data[].attributes.body
Sensibilitat: Capacitat que tenim de ser afectats per certes impressions o experiències sensibles.

Espai i temps: Sensacions estructurades.ç

Matemàtiques com a ciència:
Objectiu geometria - Espai
Objectiu aritmètica - Temps

# data[].attributes.body
Enteniment: Capacitat d'emetre judicis. Facultat d'entendre.
Conceptualització: La capacitat de formular aquests judicis a partir de certs conceptes. " obra només segons una màxima tal que puguis voler al mateix temps que es torni en llei universal. "
Física com a ciència.

# data[].attributes.body
TEORIA DE LES 4 CAUSES:
-Causa material. El teu cos està compost per matèria (òrgans, músculs, cabell...)
-Causa formal. La teva forma. L'essència de cada realitat individual. Ser únic, allò que et diferencia dels altres.

Matèria + forma = hilemorfisme

-Causa eficient. "El que t'han generat"
-Causa final. Teleologia. Els moviments s'orienten a un fi. Res és casual. Hi ha un objectiu.

# data[].attributes.body
-Substància: la teva essència; allò que no varia. (pots pesar més o menys, ser més vell o més jove, però continues sent el mateix, la teva essència no varia)

-Accidents: Coses que accidentalment són així, però podrien ser d'una altra manera. (relació, lloc, temps, acció, passió...)

# data[].attributes.body
Raó: Capacitat de relacionar judicis fins a arribar a raonaments cada vegada més abstractes. Recerca d'una unitat sistemàtica.
Impossibilitat de la metafísica com a ciència.
Idees: Jo, Món, Déu

# data[].attributes.headline
LES COSES PODEN SER EN ACTE O EN POTÈNCIA

# data[].attributes.subject
LES COSES PODEN SER EN ACTE O EN POTÈNCIA

# data[].attributes.body
Acte: el que ets actualment.

Potència: el que pots arribar a ser, tanmateix encara no ets.

El moviment és el trànsit de l'acte a la potència.
Ex: en acte tenim blat, però en potència el blat es pot convertir amb pa.

# data[].attributes.body
Aristòtil creu que si una cosa es mou o canvia és perquè hi ha una causa. Tot el que es mou ha d'estar mogut per alguna altra cosa. Hi ha infinits generadors de moviment.

# data[].attributes.body
És el primer motor que té la capacitat d'iniciar el moviment de forma autònoma. No ha de ser mogut per cap altra cosa. Aquest motor immòbil és la substància suprasensible = Déu (etern, immòbil, perfecte i en estat pur).

# data[].attributes.body
Kant va considerar que tot el saber humà era configurat per les estructures apriòriques de la sensibilitat, enteniment i raó.

# data[].attributes.headline
LA VERITAT ÉS ABSOLUTA I ES TROBA EN LA TOTALITAT

# data[].attributes.subject
LA VERITAT ÉS ABSOLUTA I ES TROBA EN LA TOTALITAT

# data[].attributes.body
La veritat és única i s'aconsegueix durant un procés (ruta). és un procés dinàmic i el reconeixement de totes les fases per les que hem passat.

La consciència desgraciada: Passa quan busquem la veritat en nosaltres mateixos o no arribem enlloc.  "Crisis de l'adolescència"
Només es pot sortir d'aquesta crisis dialogant amb altres i interpretant l'art.

Al final d'un procés dialèctic, podem aconseguir el saber absolut.

# data[].attributes.body
També anomenada com la teoria del significat, es considera una corrent filosòfica i va sorgir a finals del segle XIX a Europa i es va anar expandint.

Apareix a partir de la necessitar d'establir arguments clars i crítics, enfocant-se en detalls utilitzats per poder establir conceptes i enunciats.

S'acostava al que avui en dia seria la investigació científica, i s'intentava apropar a aspectes físics i biològics.

Es caracteritza per posar en pràctica l'anàlisi conceptual apriori, és a dir que creia que tots els problemes principals de la filosofia es podien resoldre gràcies a la reflexió racional, rigorosa i adequada en cada situació i concepte.

Era molt important el fet de comprovar!

Criticava a l'idealisme i el tema principal n'era el llenguatge amb la base del llenguatge de la lògica.

"Els problemes metafísics són embolics de la llengua" - "I la filosofia s'encarrega de desembolicar-los."

# data[].attributes.body
Gottlob Frege

Ludwig Wittgenstein

Bertrand Russell

Willard Quine

Rudolf Carnap

# data[].attributes.body
"Art d'interpretar els texts, especialment els sagrats."
Va sorgir a finals del segle XVIII i inicis del segle XIX.
Es considera corrent filosòfica i és aplicable a les ciències humanes.
El seu objectiu és d'interpretar i comprendre els fets humans tenint en compte el context sociohistòric en el que succeeixen. Trobant així el significat darrere les paraules i descobrint la veritat darrere el text.
És a dir, un saber pràctic que ens permet interpretar la informació de continguts escrits o orals a partir d'una reconstrucció del context en el que vivia l'autor, per exemple. I d'aquesta manera, posar-nos a la seva pell i poder arribar a la "comprensió màxima".

Segons Hans-Georg Gadamer, (considerat com el pare de la hermenèutica filosòfica contemporània), l'hermenèutica és "la teoria de la veritat i el mètode que expressa la universalització del fenomen interpretatiu des de la concreta i personal historicitat"

# data[].attributes.body
Els dos filòsofs, considerats com a pares d'aquesta  filosofia són Heidegger i Gadamer.
Però per una banda Heidegger (1927), es centrava en el Ser i el Temps, afirmant que primer ve la comprensió i després la interpretació.
Per l'altra banda, Gadamer (1960),  es centrava en la Veritat i el Mètode, afirmant que no és completament possible explicitar la comprensió total, i que tota possible comprensió prové de la interpretació.

# data[].attributes.body
Nietzsche es proposa estudiar quin és el significat originari en diverses llengües dels conceptes "Bo" i "Dolent".
El seu objectiu és tornar a capgirar els valors, la "transvaloració": retornar al significat originari dels valors perquè ajudin a viure amb la màxima intensitat possible.

# data[].attributes.body
L'empirisme, al contrari del racionalisme, considera la experiència com el principal criteri per poder conèixer la veritat.
Aleshores, Descartes n'estava totalment en contra i s'hi oposava.