# data[].attributes.body
Va estar formada per el període submicènic i el període protogeomètric.

# data[].attributes.body
Van aparèixer al voltant del segle VIII aC. Aquestes representaven el centre polític, cultural, ciutadà i ciutadans de la societat grega. Eren ciutats Estats independents, però a pesar d'aquesta autonomia i que lluitaven fins a la mort per la seva llibertat, totes es consideraven de la mateixa civilització.

# data[].attributes.body
ZEUS:
En la mitologia grega, Zeus és el déu suprem de l'Olimp. Els seus atributs són el llamp, l'àguila i el ceptre. Se'l sol representar o bé dempeus amb el llamp a la mà dreta alçada, o bé assegut en posat majestàtic.

APOL·LO:
Apol·lo és el déu de la medicina, de la bellesa masculina, de la música i de la poesia en la mitologia grega i, posteriorment, en la mitologia romana, també va ser considerat déu del Sol, en substitució d'Hèlios. És fill de Zeus i Leto, i el germà bessó d'Àrtemis (la deessa de la cacera). Els atributs més comuns d'Apol·lo eren l'arc i les sagetes (fletxes).

POSIDÓ:
En la mitologia grega, Posidó, fill de Cronos i de Rea, és déu dels oceans. Tan aviat era el germà gran com el germà petit de Zeus. Podia parlar amb els animals marins i també podia respirar sota el mar.

AFRODITA:
En la mitologia Grega, Afrodita era la deessa de l'amor, la bellesa i la fecunditat. A partir de la fusió amb la mitologia romana l'anomenaren Venus.

DIONÍS:
En la mitologia grega, Dionís o Dionisi és el déu del vi i la vinya, del teatre, de la rauxa i de les festes, banquets i orgies, representat moltes vegades pel raïm o per una gran pantera negra.

HEFEST:
En la mitologia grega, Hefest  és fill de Zeus i d'Hera. És el déu del foc, equivalent en la mitologia grega. Hefest és representat com un home lleig, suat, amb la barba nuada, el pit descobert, sempre treballant en la farga. Zeus el va nomenar "déu del foc ", la intel·ligència manual. Hefest tenia un temple a Atenes, al costat de l'àgora.

HADES:
En la mitologia grega, Hades  era el déu del món dels morts i alhora el d'aquest món, el subterrani. Era fill de Cronos i Rea, i germà de Zeus, Posidó, Hera, Hèstia i Demèter. Com els seus germans van ser devorats pel seu pare just després d'haver nascut, Zeus els va alliberar. Durant la guerra contra els titans, Hades va lluitar al costat dels seus germans i els cíclops el van armar amb un casc fet per Hefest que el feia invisible quan se’l posava (aquest casc seria usat també per Perseu). En acabar la guerra, els tres germans es van repartir la sobirania del món en un sorteig i a Hades li va correspondre el govern del món subterrani.

ARES:
En la mitologia grega, Ares és el déu de la guerra. Fill de Zeus i d'Hera. Sol ser representat dalt d'un carro de guerra. Té l'elm d'or, porta escut, està cobert d'una armadura de bronze i el seu braç és poderós i incansable. Sol anar acompanyat de Deimos (el terror), Fobos (el pànic) i per la seva germana Enió (l'horror).

ARTEMISA:
En la mitologia grega, Àrtemis o Artemisa era la deessa dels llocs salvatges o naturals on els humans no han actuat, els boscos i selves, la caça i el regne animal. Se la considerava protectora de les amazones, dones guerreres i caçadores com ella, independents del domini de l'home. Algunes tradicions presenten sempre Artemisa com una deessa salvatge, de boscos i muntanyes, que fa vida entre les feres. La representen amb túnica llarga i cabellera solta; o amb túnica curta, arc i sagetes i amb un cérvol o uns gossos.

HERMES:
En la mitologia grega, Hermes  era el missatger dels Déus Olímpics i Déu de les fronteres i dels viatgers, dels pastors, dels oradors, de l'enginy, dels literats i poetes, de l'atletisme, dels pesos i mesures, dels invents i en general del comerç, de l'astúcia, dels lladres i dels mentiders. També era fill de Zeus.

ATENA:
Atena o Atenea, és la deessa de l'Antiga Grècia associada amb la saviesa, l'artesania el teixit i la ceràmica. Alhora també de la guerra. A més a més, va exercir també de deessa protectora de la ciutat d'Atenes, ciutat de la qual probablement va rebre el seu nom i que hostatja el Partenó de l'Acròpoli d'Atenes, centre de culte a aquesta deessa en l'Antiguitat.

HÈSTIA:
Hèstia era la deessa de la llar en la mitologia grega; en la mitologia romana fou anomenada Vesta.

Era la filla gran dels titans Cronos i Rea, i per tant, va ser la primera a ser devorada pel seu pare. Segons la tradició grega, Hestia va ser la inventora de la construcció de cases i la protectora dels sentiments més íntims i profunds, i a més a més d'ella depenia que hi hagués harmonia tant en el matrimoni, com en les cases i les ciutats. Al cap dels anys va acabar portant l'harmonia arreu de l'univers. Hi havia diversos temples arreu del territori grec en honor d'Hèstia, on els ambaixadors estrangers hi trobaven asil i un lloc per retre culte als déus. Alguns dels santuaris dedicats a Hestia més famosos es troben a Atenes, Esparta o Olímpia.

HERA:
En la mitologia grega, era la deessa de la família. Hera va ser la més gran de les deesses de l'Olimp. Era filla de Cronos i Rea, i germana de Zeus. Com tots els seus germans, excepte Zeus, va ser engollida per Cronos, i va retornar al món gràcies a l'enginy i a la força de Zeus. Es caracteritza per la fúria i l'ànsia de venjança causades per les constants infidelitats del seu marit, Zeus.

DEMÈTER:
En la mitologia grega, Demèter o Demetra, és la deessa de l'agricultura, substància pura de la terra verda i jove, vivificadora del cicle de la vida i la mort, i protectora del matrimoni i la llei sagrada. Els seus dos atributs són l'espiga de blat i la torxa.

# data[].attributes.body
PLATÓ:
Va ser un filòsof d'immensa influència en l'Antiga Grècia.

ARISTÓTELES:
Va ser un filòsof, polímata i científic nascut a la ciutat de Estagira, al nord d'Antiga Grècia. És considerat al costat de Plató, el pare de la filosofia occidental. Les seves idees han exercit una enorme influència sobre la història intel·lectual d'Occident per més de dos mil·lennis.

SÒCRATES:
Fou un filòsof de l'Antiga Grècia que es considera el fundador de la filosofia Occidental.

# data[].attributes.body
Homer va ser l'home que va escriure els principals poemes èpics grecs: la Ilíada i l'Odissea. Durant un període es va dubtar si ell va ser qui va escriure es dues obres, però, els grecs tenien molt clar que si que els va escriure ell.

# data[].attributes.body
Es feien en honor al Déu Zeus. La idea original va ser del Rei Oxilos a l'any 1100 a.C.

# data[].attributes.body
A partir d'aquesta època, van començar a haver-hi diferents canvis socioeconòmics i van començar a prendre formes noves formes. Una cosa característica d'aquest període van ser la consolidació de les polis i la gran extensió del món hel·lènic.

# data[].attributes.body
Els grecs és van a començar a convertir en un imperi prosper i és per això que va començar la colonització grega per oxident.

# data[].attributes.body
En aquesta època, moltes polis van adaptar com a sistema de govern la "democràcia", substituint l'oligarquia i la tirania (govern d'una sola persona). Quasi totes les polis, van adoptar aquesta nova forma de govern (inclosa Atenes), menys Esparta, que va continuant sent governada per una minoria.

# data[].attributes.body
Es coneix com a primera guerra mèdica la primera invasió dels Perses.

# data[].attributes.body
Una força inferior de opalites grecs van aprofitar per derrotar als seus enemics perses, però no obstant això no va posar fi a la seva amenaça contra les polis.

# data[].attributes.body
Moltes de les 30 ciutats Estat gregues que van formar la lliga Panhel·lènica en les guerres mèdiques tenien por que en un futur hi hagués una tercera invasió persa, és per això, que van formar una nova aliança militar que en el moment no va obtenir cap nombre, però en l'actualitat, té el nom de la lliga de Delos.

# data[].attributes.body
Va ser la segona invasió dels perses i va durar 2 anys, desde l'any 480 a.C al 479 a.C

# data[].attributes.body
Pèricles, (495 a.C - 429 a.C) va ser un home d'estat grec atenenc tan important que va donar nom a tot el segle V (Segle de Pericles). De jove va estudiar amb els millors experts de l'època (la posició dels pares li ho permetia) com Pitòclides i Damó en música o Zenó i Anaxàgores en filosofia. Ja adult va participar en la guerra i es va distingir per la seva valentia.

Pèricles va voler fer realitat una idea que era la unió dels estats grecs: va convidar a tots els estats grecs a unir-se en una confederació i va convocar un congrés a Atenes. Entre els temes a estudiar hi havia la reconstrucció dels temples destruïts pels perses, els sacrificis comuns en temps de perill, i la llibertat i seguretat de navegació en totes direccions garantida per una pau general.

# data[].attributes.body
Va ser el conflicte bèl·lic entre les ciutats Atenes i Esparta .

# data[].attributes.body
Més conegut com Filip II de Macedònia fou rei d'aquesta zona al nord de Grècia.  La seva habilitat política i militar li permeté, en primer lloc, unificar tot el seu regne i crear un exèrcit i una economia fortes. D'altra banda, al voltant del 400 a.C, la incapacitat de les ciutats estat gregues per deixar de fer-se la guerra les unes contra les altres, les va portar a una situació de crisi i decadència susceptible de ser aprofitada per qualsevol potència externa que sorgís, és a dir, Macedònia va conquerir Grècia.

# data[].attributes.headline
Filip es converteix en rei de Macedònia (365 a.C)

# data[].attributes.subject
Filip es converteix en rei de Macedònia (365 a.C)

# data[].attributes.body
Als vint anys Filip, va agafar el poder sota el títol de Filip II a Macedònia, un regne caòtic i violent en el qual eren freqüents les disputes pel poder i l'assassinat dels reis.

# data[].attributes.body
Es coneix com a període hel·lenístic o període alexandrins a una etapa de l'antiguitat que ocupa la transició entre la dècada de la Grècia clàssica del sorgiment Romà que conduirà a l'imperi a la desaparició després d'una invasió Romana.

# data[].attributes.body
Alexandre III de Macedònia, conegut habitualment com a Alexandre el Gran o Alexandre Magne, fou rei del Regne de Macedònia, a l'antiga Grècia. Fou conqueridor de l'Imperi Persa i un dels líders militars més importants del món antic. Convertint el seu petit regne en el centre director de Grècia.

# data[].attributes.headline
Alexandre Magne conquista Pèrsia (334 a.C) 

# data[].attributes.subject
Alexandre Magne conquista Pèrsia (334 a.C) 

# data[].attributes.body
Alexandre inicia la seva campanya Pèrsia amb l'objectiu d'alliberar els pobles grecs sotmesos als perses. Dario III va fugir, però finament va ser assassinat per un dels governadors i Alexandre es va erigir com el nou "rei de reis".

# data[].attributes.headline
Alexandre Magne conquista Grècia (336 a.C)

# data[].attributes.subject
Alexandre Magne conquista Grècia (336 a.C)

# data[].attributes.body
Després de l'ascens al tron, Alexandre va voler continuar amb l'herència del seu pare, aprovat per totes les polis gregues. La conquesta de l'imperi persa va ser el seu objectiu des del principi, iniciant la conquista en l'any 334 a.C. Aquest any va liderar un exèrcit de 40.000 homes contra els perses, buscant la venjança de Grècia baix l'estendard de Macedònia.

# data[].attributes.headline
Alexandre Magne conquista Egipte (331 a.C)

# data[].attributes.subject
Alexandre Magne conquista Egipte (331 a.C)

# data[].attributes.body
El conquistador macedoni es va fer amb el poder del país del Nil sense fer cap combat.

# data[].attributes.body
El rei de Macedònia va caure malalt després d'un banquet i va morir 10 dies més tard.

# data[].attributes.body
Medusa era segons la mitologia grega, un monstre femení que convertia la gent en pedra mirant-los fixament. Algunes referències clàssiques la descriuen com una de les tres germanes gorgones i ella era l'única mortal.

MITE DE LA MEDUSA I PERSEU:
Medusa era originalment una bonica dona humana. Posidó se'n va enamorar, i la va violar en un temple dedicat a Atenea. Posidó i Atenea eren rivals des que varen competir pel patronatge d'Atenes. Després de quedar embarassada per la violació de Posidó, va ser decapitada per l'heroi Perseu, fill de Zeus i la mortal Dànae. La sang vessada en la decapitació de Medusa va ser gelosament guardada pels déus, ja que la sang de la seva vena esquerra venia a representar un verí mortal i la del seu costat dret tenia característiques guaridores que s'utilitzava per a ressuscitar als morts.