# data[].attributes.headline
ריכזתי עבור הורים שה

# data[].attributes.body
ריכזתי עבור הורים שהנושא מעניין אותם מידע בנוגע לשוויון מגדרי, תתחילו עכשיו. שהבנות והבנים שלנו יעבדו פחות קשה אחר כך. מקורות מידע, אתרים כתבות, ספרים ופרויקטים שעוסקים בשוויון מגדרי

# data[].attributes.body
אליסקוד
Queenb
מהנדסות העתיד
חוג פיות
עמותת שוות
אתנה
shift
מהממ"ט
פרוייקט כוונת
she code  לנערות

# data[].attributes.headline
עמודי פייסבוק

# data[].attributes.subject
עמודי פייסבוק

# data[].attributes.body
* הורים במודעות מגדרית

* דברו אלינו
*מנהיגותה

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
להאזנה לכתבה, הוקלט על ידי הספריה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה

"זו בעיה שמתעוררת אצל בנות סביב תחילת ההתבגרות המינית. נוצר פער בין בנים לבנות, והוא לא נסגר גם כשמתבגרים: לבנות יש פחות ביטחון עצמי מלבנים, ולנשים יש פחות ביטחון עצמי מלגברים", מסבירה קטי קיי, שבשנים האחרונות העמיקה לחקור את הנושא. הנה דוגמה אחת, מניסוי שנעשה ב־2003 בקרב סטודנטים אמריקאים שעמדו להיבחן במדעים. לפני הבחינה הם נשאלו כמה הם טובים במדעים; בסולם של 1 עד 10 הבנות נתנו לעצמן ציון ממוצע של 6.5, הבנים - 7.6. אחרי הבחינה הם נשאלו איך הם מרגישים לגביה; הסטודנטיות ציפו לציון של 5.8 מתוך 10, הסטודנטים ציפו ל־7.1. אחרי שהמבחנים נבדקו, התברר שהסטודנטיות קיבלו בממוצע 7.5 והסטודנטים 7.9, כלומר כולם נתנו הערכת חסר לביצועים שלהם בבחינה, אבל אצל הבנות היא היתה דרמטית בהרבה, ושיקפה הערכת חסר כללית לכישורים שלהן באותו מקצוע. ניסוי המשך של אותם חוקרים גילה שהסטודנטיות דוחות הזדמנויות להתקדם בגלל הערכות החסר שטבועות בהן עמוק כל כך. וכשבנות דוחות הזדמנויות - להצטרף לכיתת מדעים, ללמוד 5 יחידות מתמטיקה, להתמודד על ראשות מועצת התלמידים, לצאת לקצונה או להיבחן לנבחרת ספורט - הן מפסידות, וכולנו מפסידים את הכישורים שלהן.

קיי ראתה את זה קורה גם בקרב נשים שהגיעו לצמרת. היא עיתונאית ומגישה ב־BBC (כולל של "פגוש את העיתונות", למשל), ובמשך השנים במקצוע הבחינה

שהמרואיינות שלה, נשים חזקות ומשפיעות, נוטות לייחס את ההצלחה שלהן למזל, ולא לעבודה הקשה או לכישרון שלהן. בניסיון לפצח את העניין, קיי וקלייר שיפּמן, גם היא עיתונאית ותיקה בוושינגטון, יצאו למסע בעקבות ביטחונן העצמי של נשים, שהניב את הספר המרתק "The Confidence Code" ("קוד הביטחון העצמי"). הספר, שפורסם ב־2014, הצליח מאוד, התברג לרשימת רבי־המכר של "הניו יורק טיימס" וזכה לסיקור נרחב בעיתונים מובילים, כולל "טיים", "וושינגטון פוסט", "פורבס" ו"האטלנטיק". נשים בכירות דנו בו והעניקו לו חשיפה נוספת, למשל שריל סנדברג (פייסבוק) וטורי ברץ', מייסדת מותג האופנה הנושא את שמה.

אחרי שקיי ושיפמן נהפכו למומחיות לביטחון עצמי של נשים, הן ניסו להבין מתי הוא מתחיל להתערער. "עשינו סקר גדול וראינו שבין גיל 8 לגיל 13 הביטחון העצמי של ילדות יורד בכ־30%. בהמשך הוא מתאושש קצת - אבל הוא לעולם לא חוזר להיות כמו זה של בנים", אומרת קיי. בסקר השתתפו 1,300 בנות ובנים אמריקאים בני 18-8, והוא מצייר באופן בהיר את הרגע בזמן, בדרך כלל סביב גיל 13-12, שבו מתחולל השינוי הגדול. עד אז, רמת הביטחון העצמי של בנות ובנים די דומה, אבל הביטחון העצמי שנרשם אצל בנות 14 נמוך ב־30% מזה שאצל בנות 8. רמת הביטחון של הילדות בכך שאחרים אוהבים אותן יורדת דרסטית מ־71% ל־38%, ו־80% מהן אומרות שהן רוצות להרגיש יותר בטוחות בעצמן. בשעה שהבנים שהשתתפו בסקר השתמשו במילים "בטוחים", "חזקים", "הרפתקנים" ו"חסרי פחד" כדי לתאר את עצמם, הבנות בחרו במילים כמו "מתוחות", "ביישניות", "רגשניות", "מודאגות", "מכוערות" ו"מדוכאות".

"הבעיה מתעוררת סביב ההתבגרות המינית. אז נוצר פער בין בנים לבנות, שלא נסגר גם כשמתבגרים: לבנות יש פחות ביטחון עצמי מלבנים, ולנשים פחות ביטחון מלגברים. בין גיל 8 לגיל 13 הביטחון העצמי של ילדות יורד בכ־30%"

עם ההבנה החדשה הזאת על הגיל שבו מתחולל השבר בביטחון העצמי של חצי מהאוכלוסייה, קיי ושיפמן ניסו להבין איך למזער את התופעה ולחזק ילדות, נערות ונשים. התוצאה היא הספר החדש שלהן, "The Confidence Code for Girls", שמיועד לבנות צעירות, מעין מדריך להתגברות על השבר הזה. הוא יצא באפריל, נהפך מיד לרב־מכר, זכה לסיקור נרחב ואפילו הוליד קמפיין אינסטגרם פופולרי, שבו אלפי נערות תייגו את עצמן עושות פעולות שכרוכות באומץ וביטחון עצמי. הספר זכה גם לשבחים על הפורמט הייחודי שלו: הוא כתוב בשפתן של ילדות על סף גיל ההתבגרות, מעוצב בצורה ידידותית, ומלווה באיורים, קומיקס, הצעות לתרגול וסיפורי השראה והתמודדות של ילדות ונערות. הוא כולל שורה של המלצות משמעותיות, שקיי מחדדת בראיון ל"מוסף כלכליסט". חלק מהן יותר מובנות מאליהן, אחרות מפתיעות ממש.

אין דרך נעימה לומר את זה, טוענות קיי ושיפמן, אבל נשים, בכל גיל, נוטות לחפור לעצמן ובעצמן יותר מדי. לנתח יותר מדי, ובאופן גורף מדי. הן עושות את זה לאירועים טובים, אבל חופרות גם בכל צל של כישלון או פחד. בשפה המקצועית זה נקרא העלאת גירה (rumination), ויכול להיראות, למשל, כך: "אלוהים, למדתי שעות למבחן הזה, איך לא הצלחתי? אוקיי, תתאפסי על עצמך. לא לבכות, לא לבכות. שיט. כולם מסתכלים עליי. כולם יודעים שלא הצלחתי. איך אני אראה את הפרצוף שלי? בחיים אני לא אצליח בלימודים. אני כזו כישלון, אפס. אמא תהרוג אותי. אני מטומטמת. אבל כמה למדתי. תמיד הייתי גרועה. אני בחיים לא אצליח".

"כשבנות מקבלות ציון גרוע הן עוברות מאפס למאה בתוך שניות בודדות", אומרת קיי. "הן חושבות שהן לעולם לא יסיימו את התיכון, לא יתקבלו לקולג', לא ימצאו עבודה, שהן האדם הכי נורא בעולם, כולם מאוכזבים מהן, האמהות שלהן יכעסו עליהן והכל יהיה גרוע בשארית חייהן. אחד הדברים שאנחנו מנסות לעשות הוא לגרום להן לחשוב בכנות עד כמה זה אמיתי, ומה הדבר הכי נורא שיכול לקרות. ברוב המקרים הסיכון גרוע פחות מזה שהילדות מדמיינות".

לקיי ושיפמן יש כמה רעיונות איך להפסיק את דהירת המחשבות השלילית הזאת, או בקיצור לא להגזים עם הדרמה. למשל, לחשוב על הדבר הרע שקרה (הכישלון במבחן) - ואז לחשוב על משהו נהדר כמו מחמאה, בילוי עם חברה, אוכל טעים ומנחם. אם חיים מחדש את הרגע הטוב הזה, הוא יוצר חיווט חדש במוח שממתיק את הכישלון במבחן. טריק אחר הוא לספר לעצמך סיפורי "אולי" ("אולי יכולתי ללמוד טוב יותר", "אולי לכולם היה קשה"); גם אם הסיפור טיפשי, הוא מייצר גמישות מחשבתית במוח. עוד עצה היא לחשוב מחשבות חיוביות ולעשות דברים שמשפרים את מצב הרוח כדי לשחרר אנדורפינים, הורמונים שמייצרים הרגשה טובה. ואם כלום לא עובד, אפשר לדמיין שאת טסה בכדור פורח. מתברר שכשמדמיינים את זה לפרטים - הסל, הכדור, השמים וכו' - האמיגדלה, האזור במוח שבו שוכן הפחד, נרגעת, והקורטקס הפרה־פרונטלי, שהוא מרכז הפיקוח הרציונלי, נכנס לפעולה.

ההבנה הזאת, של מה קורה במוח, היא חשובה, וצריך להתעכב במיוחד על השינויים שהוא עובר סביב ההתבגרות. המוח של בנים ובנות פועל באופן דומה, פחות או יותר, עד שההורמונים מתחילים לשטוף אותו. אצל בנים מפמפם הטסטוסטרון; הוא לא רק גורם לשרירים להתחזק, אלא גם מפתח אינסטינקט תחרותי, מייצר תשוקה להדגים כוח, לקחת סיכונים ולהתעלם מאותות אזהרה. חלק מהשינויים הללו הם בדיוק מה שבונה ביטחון.

אצל בנות, לעומת זאת, המוח המתבגר עובד אחרת. הקורטקס הפרה־פרונטלי, האזור שמאחורי המצח, נהיה פעיל יותר, וגורם להן לראות את התמונה הרחבה יותר, לזהות בעיות אפשריות ולנסות לפתור אותן. גם ה־Anterior Cingulate Gyrus, אזור שעסוק בזיהוי בעיות (ומכונה בקרב המדענים "המרכז לדאגה מיותרת"), גדול יותר אצל בנות. אבל הן לא רק טובות יותר באבחון בעיות, קיימות ואפשריות, אלא גם טוענות הכל ביותר רגשות. ההיפוקמפוס, שבו מאוחסנים הזיכרונות שלנו, מפתח קשרים חזקים יותר למרכזי רגשות, ומחבר כל זיכרון לרגשות עזים. ובכלל, המערכת הלימבית, מרכז השליטה הרגשי של המוח, גדולה ומפותחת יותר אצל בנות - מה שמִתרגם לאינטליגנציה רגשית גבוהה יותר.

כך, המוח של הבנות פעיל ויורה יותר נוירונים לעומת המוח של הבנים. הוא עובד קשה והרבה, כמו זכוכית מגדלת שמעצימה כל בעיה והופכת אותה למרק רגשות סוער שקשה לחמוק ממנו. כשהבנות מבינות את זה, אולי תיתכן האפשרות להתמסר פחות לצרות ולסערות שבהן המוח מציף אותנו.

עם כל הלייקים, העוקבים ותגובות ה"יפשלי" ו"מהממת" שמציפות את הרשתות החברתיות, היה אפשר לחשוב שהביטחון העצמי של נערות ונשים דווקא נמצא בשיאו; שבעידן המחמאות הקלות אנחנו מגדלים נרקיסים עם ביטחון עצמי מופרז ומנותק מהמציאות. אבל קיי מסבירה את גודל הטעות.

"למדיה חברתית יכולים להיות שני אפקטים", היא אומרת. "מצד אחד - כן, היא יכולה להיות כלי שימושי. אנחנו למשל השקנו את הספר עם קמפיין אינסטגרם שבו ביקשנו מנערות לצלם את עצמן עושות משהו, כי פעולה היא חלק חשוב מאוד מביטחון עצמי. מצד אחר, אם את מעלה תמונה יפהפייה שלך ומקבלת המון לייקים - זה לא מה שיבנה את הביטחון שלך. לייקים ועוקבים יכולים להילקח ממך; זה לא משהו שבנית בעצמך, לא פעולה שנקטת ונאבקת עבורה, ושנתנה לך תחושה שאת יכולה להתמודד עם קשיים. זה שטויות. ומהבחינה הזאת, מדיה חברתית יכולה להזיק מאוד לביטחון העצמי של בנות".

אחת התגובות המקובלות ברשתות היא "מושלמת". הבנות שלנו גדלות תחת הלחץ הזה, להיות מושלמות; אולי אנחנו מגדלים גם בנים עם אותה ציפייה - אבל רובם פחות מתרשמים ממנה. בסקר של קיי ושיפמן, 51% מבנות 13-12 סיפרו שהן חשות לחץ להיות מושלמות, ומי שרוצה להיות מושלמת לא לוקחת סיכון שעלול להוביל לכישלון; הפחד מכישלון הוא מהמזיקים הגדולים ביותר לביטחון העצמי. שלושה רבעים מהמשתתפות בסקר בכל הגילאים אמרו שהן פוחדות להיכשל, ובקרב בנות 13-12 כמעט חצי אמרו שפשוט אסור להן להיכשל, הרבה יותר מבגילים צעירים יותר. מדובר בהמון בנות שחיות תחת לחץ מצמית להצטיין בכל, כשבפועל המסר צריך להיות הפוך: אף אחת לא יכולה להיות מושלמת בכל כל הזמן, ופרפקציוניזם הוא כרטיס לתסכול בלבד.

"כשאנחנו אומרים להן אילו ילדות טובות הן, אנחנו מתגמלים אותן באופן שמשבח את הפרפקציוניזם שלהן. אני הפסקתי לומר את זה לבנות שלי. אני כן אחמיא על המאמץ שהשקיעו, על כך שהתמודדו עם אתגרים וכישלונות"

ממה נובע הצורך להיות מושלמות בכל?
"זה שילוב של שינויים הורמונליים סביב ההתבגרות המינית, ושל מה שאנחנו מלמדים אותן - למשל להיות רגישות לרגשות של אחרים. אנחנו אומרים להן: 'את כזו ילדה טובה', 'איך את צובעת יפה בתוך הקווים', 'תלמדי ותקבלי 100'. כשאנחנו אומרים להן אילו ילדות טובות הן, אנחנו מתגמלים אותן באופן שמשבח את הפרפקציוניזם שלהן".
הכוונה טובה, לחזק אותן. אז איך אפשר להחמיא בלי לבנות פרפקציוניזם?
"אני הפסקתי לומר לבנות שלי שהן ילדות טובות כי אני לא חושבת שזה עוזר להן. המסר שחבוי שם הוא שכדי לקבל שבחים הן לא צריכות להסתכן. אני כן אחמיא להן על המאמץ שהן השקיעו, על כך שהתגברו על אתגרים והתמודדו עם כישלונות, אציין תכונות מסוימות, למשל שיש בהן חמלה ואכפתיות. אבל לא אגיד למישהי שהיא ילדה טובה. זה לא עוזר לה".

ולא רק שלא צריך להיות מושלמת, אפילו לא צריך להיות הכי טובה. "תני לעצמך רשות לא להיות מושלמת, הישגית ומדהימה כל הזמן. מספיק טוב הוא בהחלט מספיק טוב", כותבות קיי ופישמן. הן מדגימות מה השאיפה להיות הכי טובה עושה לנשים מבוגרות: הן בדרך כלל לא מגישות מועמדות לתפקיד או לקידום אם הן לא בטוחות שיש להן את כל המיומנויות הנחוצות באופן מושלם; גברים פועלים בדיוק להפך - גם אם הם לא מוכשרים לתפקיד הם סבורים שהם מספיק טובים, מתמודדים ומקבלים אותו.

כדי להתמודד עם המחלה המכונה פרפקציוניזם, קיי ושיפמן ממליצות לבנות, כשהן עושות משהו, לשאול את עצמן מדוע הן עושות אותו, עבור מי. בשביל "להשיג מטרה", או בשביל ליהנות. בשביל התחושה הפנימית, או התדמית החברתית. בשביל עצמן, או בשביל אחרים (הורים, חברים). מחברות הספר מציעות דרך להגדיר מטרות אישיות שהן שאפתניות אבל לא נגועות בפרפקציוניזם מזיק, מוציאות מאזור הנוחות ומושכות קדימה; הן ממליצות להכין שתי רשימות: האחת, של הערכים שמנחים אותנו, האמונות והרעיונות שחשובים לנו ומשפיעים על האופן שבו אנחנו פועלים, למשל חמלה, אופטימיות או משפחה. האחרת היא רשימת החוזקות שלנו, הדברים שאנחנו טובות בהם וגם שמעוררים בנו תשוקה וגורמים לנו עונג. למשל אפייה, אם היא ממלאת אותנו שמחה ואנרגיה מספיק כדי שנאפה כי בא לנו, לא כי צריך. בנקודות החפיפה בין הרשימות, בין הערכים לחוזקות שלנו, נמצאים התחומים שבהם נוכל להיות גם טובות מספיק, גם ליהנות וגם לחזק את הביטחון העצמי.

המטרה של קיי ושיפמן היא ללמד את הקוראות שלהן לגדל ביטחון כדי שיפעלו, יתאמצו באופן אקטיבי להשיג את המטרות שלהן ויזנקו על הזדמנויות שהחיים מגלגלים אליהן. שוב ושוב הן מזכירות בספר את הנוסחה שלהן: מחשבות+ביטחון עצמי=פעולה. "ביטחון עצמי הוא מה שדוחף אותך לאתגרים יומיומיים", הן כותבות. "דמייני אותו כמאמן זעיר ועוצמתי בתוך המוח שלך, שעוזר לך לעשות את כל הדברים שאת רוצה לעשות: 'אני יודע שהיום בכיתה חשבת שאת לא יכולה להרים את היד ולדבר, אבל באמת, ראיתי אותך עושה את זה מיליון פעם קודם. התעלמי ממה שהמוח שלך אומר ופשוט עשי את זה, הרימי את היד. את מסוגלת'".

הן מדברות על "בנות האקשן", הילדות האקטיביות שחייהן מרגשים: "את יכולה לשבת שם ולדאוג, ולראות דברים קורים בעולם בחוץ - או שאת יכולה לזנק לתוכו, להיות חלק מהכיף וליצור לעצמך הרפתקאות והצלחות". ברגע שמתרוממים ועושים משהו, מניעים כדור שלג של ביטחון עצמי. כך זה עובד: כשעושים משהו, במיוחד שיש בו מעט סיכון (נניח להיבחן לנבחרת כדורסל), משתמשים בביטחון העצמי ובו בזמן מייצרים עוד ביטחון, שמעודד עוד עשייה (להשתתף בתחרות דיבייט). גם אם כל החוויות האלה לא יסתיימו בניצחונות מפוארים, הן יבנו את הביטחון להמשך.

לספר הראשון שלהן, על הביטחון העצמי של מבוגרות, קיי ושיפמן ראיינו נשים רבות. אחת מהן היתה כריסטין לגארד, יו"ר קרן המטבע העולמית ומהנשים החזקות בעולם, שכמו האחרות סיפרה על רגעים של חוסר ביטחון. "הרבה פעמים הייתי מתוחה לקראת פרזנטציות או הרצאות, או שהייתי צריכה לגייס את כל האומץ שלי כדי להרים את היד ולטעון טענה". אבל הטקטיקה שלה היתה לעשות ולא לקפוא; ואם צריך - לעשות הרבה חזרות כדי להרגיש בטוחה בעצמה לפני אירוע מלחיץ. "אנגלה מרקל ואני גילינו שלשתינו יש אותו הרגל, להיכנס לנושא מכל כיוון - פנימה, החוצה, מהצדדים, מקדימה ומאחורה, וללמוד אותו מכל היבט, כדי שנדע הכל, נבין הכל ולא ישטו בנו. מובן שלהיות מוכנה באופן מוגזם ולעשות חזרות כדי לוודא שלא תטעי זה חלק מההתמודדות עם בעיית הביטחון העצמי".

"אם יש דבר אחד שאני מקווה שבנות ילמדו מהספר הוא שזה בסדר להיכשל. כולם נכשלים, ואסור שכישלונות ימנעו ממך לקחת סיכונים. גילינו שבין גיל 9 לגיל 14 בנות מפתחות פחד עז מכישלון, הרבה יותר מאשר הבנים"

גם קיין ושיפמן מדגישות את היתרון באימון: ככל שחוזרים על משהו יותר פעמים הוא פחות מפחיד ונהפך ליותר טבעי. עצה אחרת שלהן שנועדה לעודד פעולה היא לא לפעול (רק) למען עצמך, אלא גם למען אחרים. כשעושים זאת, מרגישים יותר אחריות לפעול, להתגבר על הפחד, לעמוד במשימה. עשייה למען מישהו אחר מעוררת מוטיבציה, וגורמת לאשה להיות פחות מודעת לעצמה - אותה חפירת מחשבות משתקת. מחקרים מצאו, למשל, שנשים צעירות שסיימו את הקולג' חשו יותר ביטחון בעבודה הראשונה שלהן כשהתמקדו בתרומה לצוותים שלהן ולא בעצמן. לכן ילדה שאוזרת אומץ כדי לגייס תרומות לעמותה שמסייעת לחיות תתגבר על פחד הקהל שלה בקלות רבה יותר, ובדרך תצבור מנה גדושה של ביטחון עצמי.

"התנצלות לא נחוצה נהפכה למגיפה", כותבות קיי ושיפמן. "האם הבחנתן שבנות ונשים אומרות 'סליחה' או 'אני מצטערת' כל הזמן? ראוי וחביב להתנצל אם עשית משהו לא בסדר - למשל, פגעת ברגשות של מישהו, התפרצת לשיחה, איחרת. אבל ילדות מפזרות סביבן 'סליחה' גם כשאין להן על מה להצטער -

כנראה בגלל הרגישות הגבוהה שלהן לסביבתן". לא כל פעולה צריכה להיות מאובזרת בהתנצלות, הן מסכמות. "לומר שאת מצטערת רק כשזה באמת נחוץ יהפוך אותך ליותר ישירה, עוצמתית ויגרום להתנצלויות שלך להיות כנות ונחוצות".

כיוון שמבחינת קיי ושיפמן ביטחון עצמי הוא מה שמפריד בין ילדה עם רעיון או חלום לילדה שמיישמת אותו, אחת ההמלצות העיקריות של הספר היא לצאת מאזור הנוחות ולקחת סיכונים, להתמודד עם אתגרים חדשים, ולחבק את הכישלון. "כל דבר שעושים בראשונה מפחיד, אבל כך את לומדת על עצמך ומגלה מה עוד את עשויה לאהוב", הן ממליצות. "זה כמו עם חולצה חדשה. צריך ללבוש אותה כמה פעמים עד שהיא מרגישה מוכרת".

איך מתמודדים עם הפחד מסיכון? לקיי ושיפמן יש כמה רעיונות. למשל, לאסוף סיפורים על נשים שהגיעו רחוק, מודלים לחיקוי, להשראה ולכוח. וגם: להכין רשימה של דברים שהיית רוצה לעשות, שמאתגרים אותך אבל את חוששת מהם - למשל להתמודד למועצת תלמידים. בשלב הבא צריך לפרק את האתגר הגדול לשלבים קטנים ופחות מאיימים ולתכנן איך להשלים כל אחד מהם. הנה עוד כמה טריקים: לדמיין את מה שאת רוצה שיקרה, כי מדענים מצאו שכשאנחנו מדמיינים את התוצאה החיובית גוברים הסיכויים שנפעל. או לעודד את עצמך עם משפטים נוסח "עשיתי דברים כאלה בעבר, אני יכולה לעשות את זה גם עכשיו", "אני מסוגלת" ו"מה הדבר הכי גרוע שיכול לקרות?".

הדבר הכי גרוע שיכול לקרות הוא כמובן כישלון. "אם יש דבר אחד שאני מקווה שבנות ילמדו מהספר הזה הוא שזה בסדר להיכשל", אומרת קיי. "כולם נכשלים, אפשר ללמוד מכישלונות ואסור שהם ימנעו ממך לקחת סיכונים. זה אחד הדברים שגילינו במחקר שעשינו: בין גיל 9 לגיל 14 בנות מפתחות פחד עז מכישלון. עבורן זה ביג דיל הרבה יותר מאשר עבור הבנים".

היא מתארת חוקר שהבחין שבנים מקבלים ציונים טובים יותר מבנות במתמטיקה, וכשהוא התעמק במבחנים הוא ראה שאם הבנות לא בטוחות בתשובה הן לא לוקחות סיכון ומהמרות עליה (מה שהבנים עושים) אלא מדלגות עליה. במבחן הבא הוא הנחה את התלמידים להשיב לכל השאלות - והציונים של הבנים והבנות היו כמעט זהים. כלומר להחלטה לא לקחת סיכון, כדי שחס וחלילה לא תיכשלי, יש השלכות.
אף אחד לא אוהב להיכשל.
"נכון, אבל להתאוששות מכישלון וללמידה שמגיעה אחריו יש חלק קריטי בבניית ביטחון עצמי. זה מוטבע במוח הרבה יותר מחוויות אחרות". לטובת הכישלון, קיי ושיפמן מגייסות את ג'יי.קיי. רולינג, שאמרה פעם, ש"זה בלתי אפשרי לחיות בלי להיכשל, אלא אם כן חיים חיים כל כך זהירים שהם כמו לא לחיות כלל".

אז איך להיכשל נכון? להיות קצת באבל אך לא לשקוע בו. לנסות להכניס את הכישלון לפרספקטיבה ולהיזכר במקרים דומים שנראו לרגע סוף העולם אבל שרדת אותם. לזכור שזה רק עיכוב זמני - בעיה שצריך לפתור ולא גזר דין. לפרק את הסיבות לכישלון לגורמים קטנים שקל יותר לעכל. ולהעביר ערוץ -

כלומר לעשות משהו נעים כמו לבלות עם חברה או לצפות בסדרה. ואם כלום לא עוזר, אפשר ליצור רשימה פרועה של הדברים הגרועים ביותר שיכולים לקרות; זה יעזור.

כל אחת יוצרת לעצמה את "קוד הביטחון העצמי" האישי שלה, והוא גם משתנה עם הזמן, אבל הרעיון עבור כולן זהה: להסתכן יותר, פחות להתבוסס במחשבות, ולא לתת לפרפקציוניזם להפוך לעריץ. ולא, קיי אומרת, אין חשש שהדגשים כאלה ייצרו יותר מדי ביטחון עצמי, יצמיחו שחצניות מתנשאות. גם לא צריך לדאוג שיגידו שהבנות האלה אגרסיביות או ביצ'יות. "כל החוקרים בתחום מסכימים שמעט ביטחון מוגזם עדיף על חוסר ביטחון, כי הוא מעודד בנות ונשים לפעול", אומרת קיי. "אני לא חוששת שנהפוך נשים להיות גברים שחצנים עם ביטחון מופרז. ואנחנו נמצאות עכשיו כל כך עמוק בכיוון הנגדי, שעדיף שקודם כל נתכוונן לכיוון הנכון שהולם את הכישורים שלנו".
פיתוח הביטחון העצמי נחוץ לכולן? הרי חלק מאיתנו באופן טבעי בטוחות בעצמנו יותר.
"נכון, חלק מהביטחון נמצא בדנ"א שלנו, הפסיכולוגים וחוקרי המוח שדיברנו איתם חושבים ש־25%-40% מהביטחון שלך הוא מה שנולדת איתו. אבל כל השאר רצוני, וזו הבחירה שלך. על הגנטיקה יש לנו השפעה מועטה מאוד, אבל אנחנו יכולים ליצור הרגלים חדשים, להמשיך לפעול ולהתמודד עם מכשולים שייבנו את הביטחון העצמי".

# data[].attributes.attachment_link.title
איך לִבנות את הבָּנות

# data[].attributes.attachment_link.description
הפער בביטחון עצמי בין נשים לגברים מתחיל בגיל 8, ולא נסגר לעולם. אבל אפשר להיאבק בזה. קטי קיי צללה לאינספור מחקרים וחזרה עם מדריך לנערות שהוא רב־מכר מדובר. בראיון למוסף כלכליסט היא מציגה עשר דרכים שיכולות לשנות לבנות שלכם את החיים

# data[].attributes.body
כתבה - הילדה הכי חזקה בגן

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
תובנות בחינוך

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
איך לגדל ילדות חזקות גם מבחינת תחושת הערך העצמי?

"את טובה בדיוק כמו כל אחד אחר" זה היה המשפט שגרם לשינוי אצל ילדה אחת שסבלה מרגשי נחיתות עקב קשיים בהבנת החומר במתמטיקה. מכיוון שאותה ילדה האמינה שהמורה שלה למתמטיקה, באמת ובתמים, מאמינה בה, היא החליטה להוכיח למורה את צדקתה ומאותו יום - במקום לוותר לעצמה, כאשר היא לא הבינה את החומר, אותה ילדה המשיכה לתרגל ולתרגל עד שהיא הצליחה לפתור את כל התרגילים.

הילדה, פמלה דייויס-קין היא כיום פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת מישיגן.
הסיפור של פמלה הוא סיפורן של ילדות רבות שקושי, כזה או אחר, גורם להן לפקפק בעצמן ובעקבות כך גם לוותר לעצמן.

ממחקר שנערך כבר בשנת 1991 על ידי American Association of University Women, עולה כי אצל ילדות בגיל 9 שהיו בעלות ביטחון עצמי ושהיו להן תחושות חיוביות בנוגע לעצמן - כאשר הן הגיעו לתיכון, אצל כ-1/3 מהילדות שנבדקו, נראתה ירידה בביטחון העצמי. גם כעבור 20 שנה המחקרים הגיעו לאותה מסקנה עצובה - אצל בנות הדימוי העצמי צונח פלאים לאחר גיל 9.

כאן המקום לציין שאמנם גם אצל בנים הייתה ירידה בדימוי העצמי עד לתקופת התיכון, אבל לא באותה מידה כמו אצל הבנות.
ומהי הסיבה לכך? על פי מחקר שנערך על ידי New York University Child Study Center, אחת מהסיבות העיקריות למצב היא שבסביבות גיל 10 המוקד של הבנות עובר מהישגים ויכולות להופעתן החיצונית - והן אף פעם לא מצליחות להגיע לסטנדרטים שהן רואות בטלוויזיה, בסרטים ובפרסומות. המחקר גם מציין ש"סקסואליזציה" של בנות הוא גורם משמעותי המערער את תחושת הערך העצמי משום שהילדות מרגישות שלביטחון עצמי או להרגשת מסוגלות אין "סקסאפיל". התוצאה היא שאותן נערות הופכות להיות לפסיביות יותר, לבעלות מודעות עצמית מוגזמת, ולאובססיביות בנוגע למראה החיצוני שלהן ובסופו של דבר הן אינן מרוצות מעצמן. אנחנו ההורים יכולים להעלות לבנותינו את תחושת הערך העצמי ולגרום להן להיות פחות ביקורתיות כלפי עצמן, על ידי כך שנעזור להן לפתח תכונות של אישה חזקה ועצמאית - כלומר, להיות נערה שמאמינה בעצמה וביכולותיה שמתגאה בכך שהיא נחושה, עקשנית. להיות נערה שאינה נרתעת מאתגרים ולוקחת על עצמה משימות חדשות.
הנה כמה תכונות שתוכלו לחזק אצל בנותיכן:
ביטחון עצמי
ילדות/נערות בעלות ביטחון עצמי יודעות שהן יכולות להתמודד עם אתגרים והן גם סומכות על יכולתן להחליט בעצמן.
הורים יכולים לעזור לבנותיהן לפתח תכונה זו על ידי מתן הזדמנויות שמוכיחות להן שהן מסוגלות. עבור ילדה קטנה זאת יכולה להיות פעולה פשוטה כמו קשירת שרוכי הנעליים. עבור נערות אפשר לתת להן לעשות בעצמן את הזמנת משלוח האוכל או סידורים אחרים.

פעמים רבות, הורים נמנעים מלתת לילדיהם משימות משום שזה - יותר קל, מהיר ולפעמים הרבה יותר טוב כאשר ההורים עושים זאת במקומם, אבל מניעת משימות פוגעת בתחושת המסוגלות של הילד ובביטחון העצמי שלו.

המון נערות מרגישות שהן צריכות לרצות אחרים ולהיות מושלמות בכל דבר. החשש לשגות גורם להן להימנע מלקיחת סיכונים. על ידי מתן הזדמנויות שמראות להן שהן מסוגלות ועל ידי מתן שבחים על המאמצים ועל היכולות - ניתן להעלות תחושת מסוגלות אצל הנערות.
אינטליגנציה רגשית
אחת מהתכונות שחסרות לילדים ולילדות היא היכולת לתקשר. ממש כפי שכולנו צריכים להתאמן בנגינה או בספורט כדי להיות טובים יותר - יש צורך באימונים כדי לשפר את המיומנויות התקשורתיות.

אתם יכולים לעזור לבנותיכם לפתח את מיומנות התקשורת שלהן על ידי העשרת אוצר הרגשות שלהן. כאשר הילדה או הנערה מסוגלות לזהות את הרגש שהן חוות, קל להן להבין אותו ולהתמודד עמו.

באמצעות דיבור על הרגשות שלנו, אנחנו ההורים יכולים לשמש כדוגמה. אם למשל אתם חוששים מהישיבה הבאה בעבודה? או שאולי אתם מתרגשים לקראת החופשה הקרובה? שתפו את בנותיכן ברגשות שלכם, ועל ידי כך הן תלמדנה לזהות את הרגשות שלהן.
כאשר הבת שלכם אומרת שהיא מרגישה "בסדר" או "טוב" נסו לברר עמה למה בדיוק היא מתכוונת. זה לא אומר שעליכם לחקור אותה, אלא שעליכם לנסות לעורר שיחה באווירה נוחה ותומכת שמאפשרת לבתכם להביע את רגשותיה. באמצעות הקשבה למה שיש לבתכם להגיד אתם מעניקים לה את ההרגשה שהרגשות שלה חשובים. גמישות מחשבתית
הערות שכיחות כגון: "היא כזאת חמודה" או "היא כל-כך יפה", גורמות לבנות להגדיר עצמן על פי דעות של אחרים ובכך נפגמת המסוגלות שלהן להגיע להחלטות על פי מה שיעשה להן טוב. בנוסף לכך, כאשר הורים נחלצים להגן על ילדיהם כשהם נפגעים או נעלבים, הם פוגעים בהם משום שהילדים צריכים ללמוד כיצד להתמודד בעצמם עם הפגיעה הזו.
אנחנו ההורים יכולים לחזק את הגמישות המחשבתית של בנותינו כמו גם את יכולתן להתאושש במהירות על ידי עידוד הבנות למצוא בעצמן את הפתרון. אם למשל הבת שלכם רבה עם חברתה, במקום לשלוף עצה מהשרוול מומלץ לשאול אותה "מה את חושבת שאפשר לעשות?". פעמים רבות התשובה על כך תהיה "אני לא יודעת", אבל אם תעודדו את בתכן לחשוב על שניים או שלושה פתרונות לבעיה, ואם תשוחחו עמה על ההשלכות שיש לכל פתרון ואז תאפשרו לה להחליט בעצמה מה לעשות, גם אם אינכם מסכימים לפתרון שהיא בחרה - אתם בסופו של דבר מחזקים את ילדתכם ומאפשרים לה לפתח גמישות מחשבתית שתעזור לה להתאושש מהר יותר מעלבון או פגיעה. סקרנות
חשוב לפתח את הסקרנות אצל בנות כבר מגיל צעיר מאוד משום שבסופו של דבר הן ישאלו שאלות בנוגע לעולם הסובב אותן ובנוגע לעצמן. פיתוח הסקרנות אצל ילדות אינה משימה קשה. כאשר בנותיכן שואלות אתכן שאלות וזה יכול להיות בנוגע לכול דבר, ערכו ביחד מחקר באינטרנט. ככול שבתכן תגדל תוכלו לקחת צעד אחד אחורה ולאפשר לה לחפש את התשובות בעצמה ואז מומלץ לבקש ממנה לספר לכם מה היא למדה והבינה.
הבנת תחומי העניין והיכולות הספציפיות של בתכן היא גם חלק מאותה סקרנות. חשוב שתנסו להסתכל מעבר לתחומי העניין הברורים מאליהם כמו ספורט, או מוסיקה. אמנם זה נכון שבזמן שהילדה מפתחת ומצליחה בתחומי עניין אלו הרגשת הערך העצמי שלה עולה, אבל מה בנוגע ליכולות מורכבות יותר שעשויות לגרום לבתכן להרגיש נפלא כמו למשל היכולת להבין כיצד דברים עובדים, או אולי אמפטיה לאנשים? חיוביות
נכון, ילדים לא צריכים להסתכל כל הזמן על העולם מבעד למשקפיים וורודים וזה אפילו מסוכן, אבל כדאי מאוד לשים לב שהם לא יפתחו הרגל של חשיבת מחשבות שליליות. במקרה של בנות - המחקרים מראים שכבר מגיל 8 כאשר תשומת הלב שלהן מופנית לעבר הסביבה והן מתחילות להשוות עצמן לאחרים (וזאת אינה תכונה רעה בפני עצמה), פעמים רבות ההשוואות האלו גורמות לבנות להרגיש רגשי נחיתות ולהפוך לביקורתיות מאוד כלפי עצמן.
אנחנו ההורים יכולים למנוע זאת על ידי מעין "בדיקה עצמית" שמתרחשת במהלך שיחה שגרתית. לאחר מבחן, משימה גדולה או הופעה בקשו מבתכן את הערכתה בנוגע למעשיה תוך שמירה על קלילות השיחה. אתם, למשל, יכולים לשאול אותה מה היא חושבת שהיא עשתה היטב, מה היא יכלה לעשות טוב יותר ומה היא תוכל לשנות בפעם הבאה. על ידי לימוד הבנות להעריך את עצמן בצורה מציאותית ובאופן קבוע - כאשר יגיעו הזמנים שהן יעשו טעויות גדולות - והן יעשו - הטעויות לא ירסקו אותן. להיפך הן יבינו ששגיאות הן חלק מהחיים ודרך ההתמודדות שלהם היא החשובה באמת.
המאמר תורגם מ: http://www.metroparent.com/daily/parenting/parenting-issues-tips/raise-young-girls-grit-mentally-emotionally-strong/

# data[].attributes.attachment_link.title
הילדה הכי חזקה בגן

# data[].attributes.attachment_link.description
"את טובה בדיוק כמו כל אחד אחר" זה היה המשפט שגרם לשינוי אצל ילדה אחת שסבלה מרגשי נחיתות עקב קשיים בהבנת החומר במתמטיקה. מכיוון שאותה ילדה האמינה שהמורה שלה למתמטיקה, באמת ובתמים, מאמינה בה, היא החליטה להוכיח למורה את צדקתה ומאותו יום - במקום לוותר לעצמה, כאשר היא לא הבינה את החומר, אותה ילדה המשיכה לתרגל ולתרגל עד שהיא הצליחה לפתור את כל התרגילים.

# data[].attributes.headline
מהו אי - שוויון מגדרי וכיצד הוא משפיע על החברה

# data[].attributes.subject
מהו אי - שוויון מגדרי וכיצד הוא משפיע על החברה

# data[].attributes.attachment_link.title
מהו אי-שוויון מגדרי וכיצד הוא משפיע על החברה?

# data[].attributes.headline
מבחן בכדל - 3 שאלות קצרות לבחינת ייצוג שיוויוני בסרט

# data[].attributes.subject
מבחן בכדל - 3 שאלות קצרות לבחינת ייצוג שיוויוני בסרט

# data[].attributes.body
https://www.youtube.com/watch?v=yqgwZOMHg8U&ab_channel=moryog

# data[].attributes.headline
למה לשים לב בקריאת ספרים

# data[].attributes.subject
למה לשים לב בקריאת ספרים

# data[].attributes.body
מתוך ספרות שווה

# data[].attributes.headline
הסללה - בגדים

# data[].attributes.subject
הסללה - בגדים

# data[].attributes.body
1. היכנסו לאתר בגדים שמוכרים בו בגדי ילדים וילדות (למשל קסטרו)
2. מה החלוקה הראשונית שאתם רואים באתר. מדוע זאת החלוקה?
3. היכנסו לבגדי בנים - מה הצבעים השולטים? ובבגדי הבנות?
4. האם הייתם או הייתן לובשות את הבגדים שבקטגוריה של המין השני. למה כן/לא.
5. שערו מה יענו על כך שאר הבנים והבנות?
6. האם הייתם/ן כותבים מייל לחברה בבקשה לשנות משהו בבגדים?

# data[].attributes.headline
המכשפה הכי גרועה בנטפליקס

# data[].attributes.subject
המכשפה הכי גרועה בנטפליקס

# data[].attributes.headline
הנסיכה שלבשה שקית נייר

# data[].attributes.subject
הנסיכה שלבשה שקית נייר

# data[].attributes.headline
הסללה - תכונות

# data[].attributes.subject
הסללה - תכונות

# data[].attributes.body
1. ציירו ילדה בת 3 וילד בן 3 ורשמו ליד כל אחד/ת מה התכונות שלהם ומאפיינים.
2. ציירו ילד וילדה בגיל 11 וכתבו את התכונות שלהם.
3. ציירו חייל וחיילת וכתבו ליד כל אחד/ת מה התכונות שלהם/ן.
4. ציירו אמא וציירו אבא וכתבו ליד : עיסוק, תכונות, תחביבים, .
5. באיזה גיל ההבדל בין הנקבה לזכר הכי גדול לדעתכם? למה?

# data[].attributes.headline
חקירות קטנות בנטפליקס

# data[].attributes.subject
חקירות קטנות בנטפליקס

# data[].attributes.attachment_link.title
The InBESTigators | Netflix Official Site

# data[].attributes.attachment_link.description
They're solving mysteries -- after finishing up their homework. Meet the Inbestigators, the sharpest sleuths around. Watch trailers & learn more.

# data[].attributes.attachment_link.title
אמיצה טריילר

# data[].attributes.headline
סדרת ספרי אולביה

# data[].attributes.subject
סדרת ספרי אולביה

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
טריילרים זאת אומנות

# data[].attributes.attachment_link.title
היפה והחיה טריילר - 2017  BEAUTY AND THE BEAST

# data[].attributes.headline
אגדות אמיתיות

# data[].attributes.body
אגדות אמיתיות

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Turn Off SafeSearch

Turning SafeSearch off may result in the display of Web, Video and Image search results of a mature or sexually explicit nature. By clicking "I Accept," you certify that you are at least 18 years old and agree to the Terms of Service.

Learn more about protecting children online

# data[].attributes.attachment_link.title
מולאן דיסני - Yahoo Video Search results

# data[].attributes.attachment_link.description
Turning SafeSearch off may result in the display of Web, Video and Image search results of a mature or sexually explicit nature. By clicking "I Accept," you certify that you are at least 18 years old and agree to the Terms of Service. Learn more about protecting children online

# data[].attributes.attachment_link.title
מואנה - טריילר רשמי מלא מדובב | Moana Official Trailer

# data[].attributes.headline
סדרת קטנות גדולות

# data[].attributes.subject
סדרת קטנות גדולות

# data[].attributes.headline
מידע אמין על מין

# data[].attributes.subject
מידע אמין על מין

# data[].attributes.attachment_link.title
מידע אמין על מין

# data[].attributes.attachment_link.description
מידע אמין על מין - המרכז הישראלי לחינוך מיני, מאושר משרד החינוך. הרצאות וסדנאות בחינוך מיני להורים, צוותים חינוכיים וטיפוליים ילדים ומתבגרים.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
אין כזה דבר צבעים של בנים וצבעים של בנות, תנו לו לבכות אם הוא רוצה ועודדו אותה לשחק כדורגל אם זה מה שהיא טובה בו. אבל לפני הכל - שימו לב לדוגמה שאתם נותנים להם ולהן בבית - שם נבנה הבסיס להכל

פמיניזם היא מילה גדולה שמעוררת אצל אנשים הרבה מאוד תגובות. לפי ויקיפדיה, פמיניזם הוא שם כולל לאידאולוגיות, תנועות פוליטיות, תנועות חברתיות ותאוריות שבמרכזן עומדת המטרה להשיג ולמסד זכויות לנשים מבחינה פוליטית, חברתית, כלכלית ואישית, ולשפר את מצבן ומעמדן. בכלל גישות אלה כלולים המאבק לשוויון על פי חוק, המאבק לשוויון הזדמנויות בחינוך ותעסוקה והמאבק נגד אלימות כלפי נשים. אולם נראה כי כיום נשים שונות (וגם גברים) מגדירות פמיניזם בדרך שונה וכל אחת מהן מפרשת את המונח "להיות פמיניסטית" בצורה אחרת.

כדי לברר איך לגדל ילדים פמיניסטים נתייחס פה אם כך לשני תחומים מרכזיים: איך אנו, ההורים, יכולים לגדל ילדים, בנים ובנות, להכיר בערך עצמם ולהיות אסרטיביים ומשמעותיים, ואיך אנו יכולים לגדל אותם בדרך שתאפשר להם להביע את עצמם במלואם, ולתת ביטוי גם לתכונות שנחשבות "נשיות" או "גבריות", מבלי שנאלץ אותם לוותר עליהן בשם המגדר אליו הם משתייכים.

עוד בנושא:
זה יותר מורכב משחשבתם: איך מגדלים ילדים שאכפת להם?
זה לא שחור ולבן: איך מגדלים ילד לא גזען?
אנו מכריזים בזאת: כך תגדלו ילדים עצמאיים

מי לובש את המכנסיים בבית?

"חנהל'ה אופה קטנה, יש לה קמח מים, כל היום היא לשה לשה בצק בידיים" מספר לנו השיר הידוע, בעוד ששירו של עוזי חיטמן מלמד כי "לאבא שלי יש סולם מגיע כמעט עד שמיים... ואבא שלי, הוא יודע המון אנגלית, צרפתית, ואפילו חשבון", ובכך מעניקים לנו שירי הילדות הצצה על ההתנהלות המשפחתית שלנו.

המודל הראשון עליו מסתכלים ילדינו וממנו הם לומדים על דרך התנהלות של העולם ושלהם בתוכו הוא מודל היחסים בין הוריהם. כאשר הילדים רואים שאבא ואמא שלהם מנהלים מערכת יחסים שוויונית ומכבדת, כשהם רואים שאבא מקשיב לאמא, ויש מקום שווה לדעותיה, לרצונותיה ולצרכיה בדיוק כמו לשלו, וכאשר אבא ואמא מתנהלים כשותפים בתוך המערכת הביתית-משפחתית, שניהם פועלים במטלות הבית וגידול הילדים, ואין תפקידים שמוגדרים רק של האישה או רק של הגבר, הם מפנימים את המודל הזה ולומדים לראות בכך התנהלות רגילה, יומיומית ונכונה.

במודל כזה, הילדות יגדלו להיות נשים שמאמינות שזו הדרך להתנהל במשפחה וידרשו את זה מבני זוגן, והילדים יגדלו להיות גברים שמאמינים כי זו הדרך הנכונה להתנהל ויתנהלו כך במשפחות שלהם. גם אם במשפחה מסוימת רק אמא עושה תפקיד מסוים בעוד שרק אבא עושה תפקיד אחר, חשוב להבהיר לילדים שאין לזה קשר למגדר של ההורים אלא להורים הספציפיים שלהם. במשפחה הספציפית הזו לאמא הזו שלהם מתאים לעשות את התפקיד הזה ולאבא הזה שלהם מתאים לעשות את התפקיד ההוא, ואין זה אומר דבר על שאר המשפחות, וזה גם לא אומר דבר על ההתנהלות העתידית שלהם במשפחות שיבנו לעצמם.

מאחר והיחסים במשפחה מהווים את מודל ההתייחסות הראשונית והעיקרית עבור ילדינו, חשוב שאנו ההורים נשים לב שלאחים במשפחה ניתנים תפקידים ומשימות ללא קשר לשיוכם המגדרי. גם בנים יכולים לרחוץ כלים, לקפל כביסה או לעזור בבישול, וגם בנות יכולות להוריד את הזבל או לעזור לסחוב מצרכים מהמכונית.

הבנים לכדורגל, הבנות לפח הזבל

אין זה סוד שלחברה יש ציפיות שונות מבנים ומבנות ומתוך הציפיות האלו מגיעה הסללה של ילדינו להתנהג כמצופה מהם. סוכני החברה הראשוניים והמרכזיים כאמור הם ההורים. כדי לאפשר לילדינו לגדול ולהיות מחוברים לעצמם ולשלל תכונותיהם וללמד אותם להיות בטוחים בעצמם ובערכם עלינו לשים לב לציפיות המוקדמות האלו שלנו ולשנותן.

"אינני בוכה אף פעם, אינני תינוק בכיין" כתבה מרים שטקליס בשירה צובט הלב "פרח נתתי לנורית", והגדירה היטב את הציפיה החברתית שלנו מהבנים: גם אם שוברים לך את הלב, גם אם מזלזלים ברגשותייך, גם אם נפגעת וכואב לך - בנים לא בוכים, אל תהיה תינוק בכיין ותתאפק. ומה יעשה ילד שלא מצליח להתאפק והדמעות שלו "זולגות מעצמן"? לעיתים קרובות הוא יהיה מושא ללעג הסובבים אותו וילמד מהר שאם אינו יכול לשלוט בעצמו מוטב לו שלא יחשוף את רגשותיו.

בציפייה מבנים לא לבכות אנו גורמים להם לוותר על נתח גדול מנשמתם, על כלי משמעותי לאוורור הנפש מלחצים רגשיים, ואנו דנים אותם לסגירות ולחוסר אותנטיות. מבנות, לעומת זאת, מצופה להיות רגשניות, מוצפות ולא פעם בת שהיא יותר סגורה ולא רגשנית נתפסת כגברית מדי וזוכה ללעג.
חשוב מאוד שאנו ההורים נאפשר לילדינו, בתוך המסגרת המשפחתית החמה והמאפשרת, להביע את כל מגוון רגשותיהם בכל מגוון הדרכים שהם בוחרים בהן, ונימנע מהדבקת סטיגמות ותיוגים כדרך נשית או דרך גברית. בת יכולה להיות שובבה, נמרצת ולאהוב לטפס על עצים גם מבלי להיות מתויגת כ"טום בוי", וילד יכול להיות רגיש, לדמוע בקלות ולאהוב לרקוד ולשיר גם מבלי להיות מתויג כ"נקבה".

מותר להם לאהוב את כל הצבעים ואין צבעים של בנות וצבעים של בנים. בן יכול ללבוש ורוד או סגול בדיוק כפי שבת יכולה ללבוש שחור או חום, ובחירת הצבעים לא אומרת עליהם שום דבר, מלבד זה שהם אוהבים את הצבעים האלו. אגב, האם ידעתם שבתחילת המאה ה-20 בנים לבשו ורוד כי זה נחשב לצבע נמרץ ובנות לבשו כחול כי הוא נחשב לצבע מעודן?

למדו את ילדיכם שאין צעצועים של בנים לעומת צעצועים של בנות, ושבן יכול לבחור לשחק בבובות בדיוק כפי שבת רשאית לבחור לשחק במכוניות.

כל אלו פותחים קשת רחבה של אפשרויות בפני ילדינו ללמוד להכיר את עצמם, את מה שמהנה אותם, מושך אותם ומשמח אותם, ולבחור עם הזמן מה הם רוצים ומעדיפים לקחת עבור עצמם, מבלי לחשוש מלעג, בוז, דחייה או תיוגים וסטיגמות.

ילדה יפה של אמא

"היא כל כך יפה, זה צובט בלב שלך" שרה להקת כוורת וסימנה את אחת הציפיות החברתיות מהבנות שלנו. מבנות מצופה להיות יפות, בעלות גוף רזה וחטוב, נעימות, טיפוליות, מסודרות ומאורגנות ושידעו לבשל טעים. מבנים מצופה להיות חזקים, מחוספסים, מצליחנים, בעלי קריירה מרשימה, נדיבים ומפרנסים טוב. כדי לתקן את זה עלינו ההורים לשים לב למסרים שאנו מעבירים לילדינו ועל מה אנו בוחרים לשבח אותם ולתת את הדגש. זה בסדר גמור להחמיא לילדה שלי ולהגיד לה שהיא יפה או אחראית או מסודרת, אבל חשוב לא לשים על כך את הדגש ולתת לה חיזוקים גם על התנהגויות או הצלחות שנחשבות יותר גבריות, כמו למשל על היותה ספורטיבית, על השקעתה בחשבון וכדומה. זה בסדר שנחמיא לילד שלנו שהוא "אלוף בכדורגל" או "רץ נורא מהר" אבל כדאי שלא רק על זה נשים דגש, ושנחזק אותו גם על גילוי רגשות, על העובדה שהוא עוזר בבית וכדומה.

לעיתים קרובות מצפים מבנים להיות חזקים במקצועות הריאליים בעוד שמבנות מצפים לבלוט במקצועות ההומאניים. מחקרים מראים כי מספר הבנות שנבחנות בחמש יחידות לימוד במתמטיקה עומד על כמחצית ממספר הבנים, ושנשים מהוות רוב במקצועות החינוך ובמקצועות העזר הרפואיים בעוד שגברים מהווים רוב במקצועות ההנדסה והאדריכלות. לדבר הזה יש משמעות רבה מפני שציפיות של הורים וגם של מורים מבנות להיות טובות במקצועות ההומאניים וחוסר עידוד לפתח את היכולות הריאליות שלהן יוצר כאמור מיעוט של נשים בלימודי מתמטיקה, הטכנולוגיה והמדעים ופוגע ביכולתן להשתלב במקצועות יוקרתיים ורווחיים.

עלינו ההורים להתחיל בכך שנלמד את בנותינו גם מיומנויות שנחשבות גבריות כמו להכיר את ארגז הכלים ולדעת לקדוח, להבריג, להחליף גלגל, ושנצפה מהן להבין ולדעת כמו שאנו מצפים מבנינו. חלקן יבינו וחלקן לא, בדיוק כמו הבנים, אבל הציפייה ההורית ומכאן החברתית תהיה זהה. אם הבת רוצה לשחק כדורגל חשוב לאפשר לה את זה ולא להכווין אותה לספורט נשי וחינני כגון התעמלות אומנותית או בלט. אם הבת שלנו מראה יכולות גבוהות במתמטיקה חשוב שנעודד אותה ונעזור לה לפתח אותן, ואם הבן שלנו מראה יכולות גבוהות בריקוד - חשוב שנעודד גם אותו.

הדברים שמתחילים במסגרת המשפחתית מקנים לילדינו את היסודות והבסיס, ומכאן תהיה הרחבה גם לחברה הכללית.

# data[].attributes.attachment_link.title
איך מגדלים ילד פמיניסט? - וואלה! בריאות

# data[].attributes.attachment_link.description
אין כזה דבר צבעים של בנים וצבעים של בנות, תנו לו לבכות אם הוא רוצה ועודדו אותה לשחק כדורגל אם זה מה שהיא טובה בו. אבל לפני הכל - שימו לב לדוגמה שאתם נותנים להם ולהן בבית - שם נבנה הבסיס להכל