# data[].attributes.body
Solveig på vej langs stranden ved Piscinas. her på 5 etape var Peter færdig

# data[].attributes.body
Blackpool er en af de byer i storbritanien der har flest turister pr. år. Hovedparten er lokale, men det kan klart anbefales at besøge byen som udenlandsk turist.

# data[].attributes.body
Bet 365 stadium i Stoke er hjemsted for Stoke city, der pt. spiller i den næstbedste engelske række. Vi så de lokale tabe 0-2 til Southampton.

# data[].attributes.body
Greasty road stadium i Crewe. en positiv oplevelse. Crewe vandt 1-0 over Colchester.

# data[].attributes.body
Vi besøgte Ericeira for at spise med familien Mathies. Byen var hyggelig, og de små fiskerbåde oplagte fotomotiver

# data[].attributes.body
vi besøgte den smukke valfartskirke på vores vandring ved den lille by Terena. kirken er bygget tilbage i 13 hundene tallet og fremstår oprindelig

# data[].attributes.location_name
Cacilhas (Terminal) P4, 2800-252 Almada, Portugal

# data[].attributes.body
U-båds museet kan klart anbefales. Vi hørte nogle englændere omtale prisen som "a bargain" Og ja, 4 euro var det i hvert fald værd!

# data[].attributes.body
Orø var et særdeles positivt bekendtskab.

# data[].attributes.body
Udsigten fra vores lejede Chalet var fantastik.

# data[].attributes.body
Da vi ankom gik vi en lille tur for at se Ghardaias skyline.

# data[].attributes.body
fyrtårnet i Cherchell ligner næsten en fæstning.

# data[].attributes.body
det smukke fyrtårn tæt på vores første hotel i Algeriet

# data[].attributes.body
Det flotte fyr på Anholt er svært at nå ud til, men turen er blandt de smukkeste vi har gået i Danmark.

# data[].attributes.body
Kloster ved Sevan søen. skyerne der kravler over bjergene mod øst er et smukt fænomen.

# data[].attributes.body
Det imponerende smukke Tatev kloster var grunden til mat vi kom så langt mod øst i landet.

# data[].attributes.body
Udsigten fra Endelave mod nordøst fejler intet.

# data[].attributes.body
Solveig tæt på den Tyrkiske grænse med Ararat bjerget i baggrunden.

# data[].attributes.body
Templet i Gerne er et vidnesbyrd om hvor langt omkring den græske kultur blev spredt.

# data[].attributes.body
det gamle olympiske stadion fra den første moderne olympiade er i den grad et besøg værd

# data[].attributes.body
Christian og Kaylas til til Chinguetti

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Næste dag fik vi sovet ud og tog lidt baguette til morgenmad, inden vi vågede os ud i varmen. Inde i landet er der omkring 40-44 grader, så det var vigtigt at få en masse solcreme på og få drukket en masse vand. Dagens program bestod af en gå tur i Chinguetti der ville tage os hen til det lokale marked og over i den gamle bydel. Vi nåede hurtigt market, som vi fandt ud af var byens centrum og hvor der skete mest. Der var masser af liv og folk her købte og solgte mad, drikke og hvad man nu ellers havde brug for. Vi købte nogle liter vand, så vi kunne klare os resten af dagen. For enden af vejen hvor folk havde deres boder kunne vi se at der lige pludselig begyndte ørken og bygrænsen sluttede. Mellem den nye og gamle bydel skærer ørkenlandskabet sig igennem byen og adskiller de to bydele fra hinanden. Vi fik drukket en stor sluk vand og begyndte vejen over mod den anden side. Der var ikke engang en kilometer over, men det føltes som om der var længere end det. Heden og intetheden gav os følelsen af at vejen aldrig ville få en ende. Det gjorde den dog, efter at have passeret et par kameler, nogle få bilister og en enkelt fodgænger nåede vi den anden side hvor vi med det samme søgte skygge bag en større bygning. Her sad vi og drak en masse vand, mens vi sundede os. Dog blev den dejlig ro afbrudt ret hurtigt efter at en kvinde kom hen og satte sig til os. Hun spurgte om vi ikke ville med over at se hendes butik. Da dette ikke var en helt unormal situation, men en vi havde oplevet før, prøvede vi med vores bedste trick at undgå dette. Men vi fandt så ud af at det heller ikke var hendes første forsøg på at lokke folk til hendes biks. Hun fortsatte ihærdigt og på et tidspunkt gav vi op og fulgte med, selvom vi godt kunne have siddet der i længere tid. Lige rundt om hjørnet fra den bygning vi havde søgt ly, lå endnu en større bygning. Her låste kvinden døren op og en ny kvinde kom rundt om hjørnet og om minsandten hun ikke også havde en butik vi skulle se. Overraskede over at der overhovedet var souvenirbutikker i Mauretanien fulgte vi et stykke med dem og landede midt i hendes lille butik. Her begyndte den sædvanlige udpakning af ting og sager. En skam at hun ikke viste at det ikke er særlig nemt at vride penge ud af mig og nærmest umuligt hos Kayla. Hun kunne derfor kort efter begynde at pakke sammen igen, efter at vi så godt som muligt havde forsøgt at takke nej på fransk. Hende den anden kvinde der kom, fik slet ikke besøg af os, for da vi så at ingen af dem havde en Mauretanien magnet, som nok var det eneste vi var interesseret i, var vi ude på vejen igen og ledte nu efter den gamle moské i Chinguetti. Det er nemlig det eneste UNESCO som vi passerer på turen og det måtte vi jo hellere få set. Chinguetti var nemlig for mange århundreder siden en vigtig karavane by for pilgrimme. Det betød også at der er utrolig mange gamle skrifter og bøger der er blevet bragt til byen. Og siden at Saharas tørre klima er perfekt til at opbevare gamle ting såsom bøger, har mange af de gamle skrifter overlevet. Nu har byen op til flere biblioteker, der udstiller disse skrifter. Dem ville vi naturligvis også gerne se, men det viste sig at være lidt sværere end jeg lige havde gået og troet. For da jeg bankede på den meget lille træ dør, (over halv så lille som jeg), skete der ikke noget. Så kom den ene damen med butikken forbi igen i samme sekund og med lidt usikkerhed kunne vi tyde at bibliotekaren holdte sommerpause. Det var simpelthen for varmt for ham at være i biblioteket. Vi måtte derfor gå videre til moskeen og fik senere samme aften at vide af vores hostel guy, at man skulle skrive til ham så ville han for lidt penge komme og åbne for biblioteket. Nå sådan var det. Med et blik tilbage igen, stod vi nu foran biblioteket og fandt hurtigt ly for solen under et træ. Her bemærkede jeg at vi befandt os lige på det sted vor Jeremy Clarkson og Richard Hammond i serien "The Grand Tour", fylder James Mays bil med sand inden de selv går ind på biblioteket. Lidt nostalgisk knipser jeg et billede og så finder vi ruten til moskeen på telefonen og efter en god slurk vand var vi afsted igen. Vandet gled hurtigere ned i halsen end vi lige havde regnet med og nu var vi også begyndt at blive presset på drikkevarer. Vi fandt moskeen, men havde bare problemer med at finde en indgang. Endelig fandt vi en turkisblå dør, som vi åbnede og fandt os selv inde ved moskeen. Uvidende om vi godt måtte være herinde spadserede vi rundt på pladsen og begyndte at tage en masse billeder. Det var et utrolig flot syn og bygningsværket som var fra det 13-14 århundrede blendede i et med ørkenfarverne fra omgivelserne. Helt alene inde på pladsen gik vi igang med at udforske selve moskeens bederum. Den bestod af en masse bab'er i en flot orange farve. Indeni var gulvet af sand og en masse hvide pæle holdte tagkonstruktionen oppe. Selve loftet var lavet af en masse tørre grene, som nok ikke ville være godkendt af brændmyndighederne derhjemme. Helt omme bagi, var der en lille stol til imamen og på den ene side hang et ur med de forskellige bedetider og på den anden side hang der en død ged.

Ja den var særdeles død, med benene snøret op i knuder, en snor holdte numsehullet lukket og i den modsatte ende var halsen ligeledes bundet sammen med et reb. Ovenpå geden, som hang fast i reb bundet op i loftet, var der en kop. Det var et meget mærkeligt syn, som kun havde været endnu mærkeligere, hvis ikke Kayla havde set en video om det hjemmefra. Sådan et gedelig, bruges i Mauretanien til at opbevare vand. Vi tænkte bare, godt vi ikke skal have noget af det vand og noterede os i stedet af uret på den anden side snart meldte klar til bøn. Vi skyndte os derfor ud, for i det tidspunkt lagde jeg også mærke til at vi var vadet ind med sko på, hvilket jo slet ikke går. Lidt efter vi var kommet ud nåede jeg lige at tage et billede af en lille sten cirkel, som jeg vidste var en hjemmelavet moské. Det havde jeg nemlig fået at vide ved foredraget om Mauretanien vi var til tidligere samme måned på Mors. For efter jeg havde trykket på udløseren, åbnede døren som vi lidt inden var gået ind ad og en sur imam begyndte at tiltale os på arabisk. Han virkede ikke synderligt glad, ikke at vi kunne høre det på hans toneleje, for arabisk lyder ikke særlig blidt, men det var mere hans ansigtsudtryk der afslørede det. Vi gættede derfor vi var ved at få skæld ud på arabisk af den lokale imam og vi gættede igen på at det var fordi vi var vadet ind i hans moske. Heldigvis så han os da ikke med sko på inde i moskeen. Vi prøvede at sige undskyld på engelsk og fransk, hvilket ikke lod til at gøre situationen bedre og efter han med heftige håndtegn bad os gå ud af døren, skyndte vi os at gøre det og begav os på vejen hjem igen. Vi gik en anden vej hjem og på den vej begyndte vi godt at kunne forstå hvorfor man havde valgt at bygge en ny bydel. Byen var nemlig ved at blive spist af Sahara og store sandbunker lagde sig på de små veje og inde i husene, hvor mange af dem var ruiner. Wikipedia kalder det for desertification og det vil vi gerne give dem ret i. Med en sidste vandpause inden vi krydsede ørkenen over til den anden side, nød vi skyggen under en daddelpalme. På vejen over ørkenstykket igen mødte vi en lille dreng med hans kammerat. Drengen holdte en seddel i hånden og gik hen til os og spurgte om vi kunne engelsk hvorpå vi svarede ja. Så begyndte han at snakke et rigtig pænt engelsk og fortalte os at han bare var så glad fordi han lige var blevet klassens bedste, for de havde lige fået udleveret karakterblade. Meget overraskede over hans gode engelsk sagde vi tillykke til ham og han gav mig hånden. Så rakte Kayla også hånden frem til drengen for at ønske ham tillykke, hvorpå han så svarede sorry i am not allowed. I am muslim. Så sagde han farvel og gik lykkeligt hjem med sit karakterblade i hånden. Vi var så imponerede over den høflige og engelsktalende dreng at vi lige pludselig stod ved markedspladsen igen. Her købte vi en masse vand inden turen gik hjem til vores Auberge. Her gjorde vi klar til vores ørkenvandring næste dag. Og selvfølgelig måtte en the med hostelejeren Cheikh ikke mangle. Han fortalte os at vi måske kunne nå at se biblioteket når vi kom hjem fra ørkenvandringen og at vi ikke skulle tage os af den lokale imam, som han begyndte at grine lidt af, da vi fortalte historien. Udmattede gik vi i seng og drømte spændt om morgendagens udfordringer.

# data[].attributes.attachment_link.description
Næste dag fik vi sovet ud og tog lidt baguette til morgenmad, inden vi vågede os ud i varmen. Inde i landet er der omkring 40-44 grader, s...

# data[].attributes.body
blog indlæg fra Christians og Kayla togrejse

# data[].attributes.attachment_link.description
Næste dag gik jeg ud i byen for at klare de ting jeg ikke fik klaret dagen inden, så vi var klar til at stige om bord på toget om eftermid…

# data[].attributes.body
Christians blogindlæg

# data[].attributes.attachment_link.description
Dag 1 (ankomst) Vi havde ikke ligefrem gjort det nemt for os selv idag, da rejsedagen varede fra klokken 3:30 om morgenen til 21:30. Efter a…

# data[].attributes.body
Nekselø er en smuk ø i Sejerø bugten. Naturen er meget speciel, øens størrelse taget i betragtning.

# data[].attributes.body
Sejerø førhen på vej mod Havnsø- vi havde den opfattelse at færgen var i dok, så det var positivt at se den komme sejlende mod færgelejet.

# data[].attributes.body
Sejerø fyr, eller rettere Gniben fyr på Sejerø ligger Aller nordligst på øen. Fra fyret havde vi en super udsigt til skibstrafikken i travle storebælt.

# data[].attributes.body
I rudkøbing er man ikke med urette stolte af byens berømte søn H.C. Ørsted, der er kendt for at have opdaget elektromagnetismen.

# data[].attributes.body
Møllen på Strynø er fra 1832 og er dermed ø-havets ældste

# data[].attributes.body
det imponerende Hatsephsut tempel set fra kurven af en luftballon.

# data[].attributes.body
Efter et besøg ved Elbfilhamonien kom vi igennem speicerstadt. Altid et besøg værd

# data[].attributes.body
Notts County, verdens ældste profesionelle fodboldklub. I den 4. Engelske liga vandt de 2-0 mod Morecamp foran 9909 tilskuere.

# data[].attributes.body
Vi skulle have set Peterborough - Birmingham city, men da "the Blues" var gået videre i FA cuppen var kampen desværre blevet aflyst.

# data[].attributes.body
første kamp i 2025, en sikker AGF sejr på hele 4-1

# data[].attributes.body
Getaria har en smuk beliggenhed ved den baskiske nordkyst

# data[].attributes.body
Hendaye er en smukt sted ved Biscayen i det sydøstligste Frankrig

# data[].attributes.body
Fra Monte Igueldo er der en fantastisk udsigt over San Sebastian

# data[].attributes.body
Indsejligen til bugten ved San Sebastian er smuk. Hele byen nærmest indbyder til et besøg

# data[].attributes.body
Guggenheim museet i Bilbao er et stykke vildt fascinerende moderne arkitektur

# data[].attributes.body
Dejligt at se at badehusene på Eriks hale bliver genopbygget efter stormfloden i oktober 2023

# data[].attributes.body
Solveig poserer på Birkholms østligste odde.

# data[].attributes.body
Det klassiske billede af Girona taget fra den gamle bymur. Girona var absolut et besøg værd.

# data[].attributes.body
Vi ankom trætte men tilfredse på toppen af Andorras højeste bjerg.

# data[].attributes.body
sidste billede af den dejlige badebro inden den blev taget op efter sæsonen

# data[].attributes.body
10 oktober 2024 var der et smukt nordlys over Harrislee

# data[].attributes.body
Shelterpladsen på Skarø ligger ret tøt på både øens lille havn, såmt på Skarø by

# data[].attributes.body
Den lille kirke på Skarø er øhavets nyeste. Den ligger tæt på øens højeste punkt, og af samme grund er der en smuk udsigt fra det lille guds hus

# data[].attributes.body
Terrakottahæren fra kinas første kejser. Fotograferet af Christian

# data[].attributes.body
Kanhave kanalen er dendrologisk dateret til år 726. Dengang var vandstanden højere end nu, og man kunne derfor sejle fra Stavns fjord øst for Samsø til farvandet vest for øen gennem kanalen. Der var do et lille stykke der skulle tilbagelægges ved at rulle skibene.

# data[].attributes.body
Fredskirken i Jawor, der er på UNSECO listen over verdensarven, er i den grad et besøg værd

# data[].attributes.location_name
Alrø Kirke (Odder Kom), 8300 Odder, Danmark

# data[].attributes.body
Den smukke Alrø kirke så vi 1. maj efter et besøg på Moesgaard museum.

# data[].attributes.location_name
Kuala Lumpur, 50250 Kuala Lumpur, Federal Territory of Kuala Lumpur, Malaysia

# data[].attributes.body
Link til Christian indlæg fra Kuala Lumpur

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Efter en udmattende flyvetur, ankom vi klokken lidt over 7 om morgenen til Kuala Lumpur. Vi havde stortset, sovet hele vejen og var godt smadrede da vi landede.

Vi blev kørt ind til vores hotel af det der svarer til en Uber, for nær ingen penge. Det var dejligt at komme til Malaysia, prisniveauet var helt anderledes end det vi kendte fra Maldiverne.

Første dag gik med at vente på at vi kunne checke ind på hotellet. Derfor gik vi rundt i det kvarter vi boede i, det var finansdistrektet, hvor vi havde en flot udsigt ud til det berømte Petronastowers.

Ellers gik tiden i Kuala Lumpur, med at gå rundt i den flotte og ret fede by, som vi blev meget overraskede over. Hvis man skulle bo i en by i asien engang, kunne det være et godt bud.

Vi besøgte nogle butikker og storcentre og så var vi ude at se Batu Caves, som er den store turistattraktion i Kuala Lumpur. Det var en stor tempelgård, som man startede med at gå ind i. Herefter efterfulgt af mange stejle trapper, der var malet i regnbuens farver. Ligeledes stod der en kæmpe Buddhastatue ude foran i guld.

Da man var kommet op ad trapperne, gik man ind i den store grotte, hvori der lå flere små templer.

Sidste dag i Kuala Lumpur, checkede vi ud af vores flotte lejlighed, efter at have svømmet i den flotte rooftop pool, med udsigt ud til skyline og Petronas Towers.

Nu gik det videre i tog mod Ipoh.

# data[].attributes.attachment_link.description
Efter en udmattende flyvetur, ankom vi klokken lidt over 7 om morgenen til Kuala Lumpur. Vi havde stortset, sovet hele vejen og var godt sma...

# data[].attributes.body
Link til Christians blogindlæg om Maldiverne

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Efter en kort flyvetur ankommer vi til Maldiverne. Paskontrol og bagageafhentning går som smurt og vi træder ud til det smukkeste lyseblå vand. Det er ikke mange steder at det første man ser udenfor ankomstterminalen i lufthavn er krystalklart vand og færger en mas.

Vi køber en færgebilet til 70cent og smutter så over til Malé, som er hovedøen på Maldiverne. Her vandrer vi igennem de smalle, scooterfyldte gader indtil vi finder vores hotel. På dette tidspunkt holder muslimerne stadig ramadan og det viser sig at være lidt et problem at finde et sted at spise til frokost. Kayla og jeg der havde været tidligt oppe for at nå flyet, var kun taget afsted på en lille morgenmad, så vi var sultne! Vi går og går og finder ikke noget. Alt er lukket. Heldigvis har deres supermarkeder åben. Vi køber nogle cup noodles, tomater, dåsesuppe og nogle snacks og tager tilbage til hotellet, hvor vi slapper af, spiser og gemmer os fra middagsheden. Om eftermiddagen går vi ud igen for at udforske byen, her går vi en lille tur, som blev anbefalet i lonely planet. Øen er ikke særlig stor, så man kan nå at se alle seværdighederne på en dag. Ramadanen gjorde det heller ikke nemmere her og vi fandt ud af at mange af deres attraktioner, såsom Sultan Park var lukket. Så highlightet endte med at blive fiske og grøntsagsmarkedet. Her var der fuldt gang i sælgere og fiskere, der gjorde rent på deres både og i havnekanten fandt vi en kæmpe flok pilrokker, der spiste fiskernes affald.

Om aftenen gik vi hen til King Salaman moskeen, som er en meget ny moske, som Kayla mente lignte en muffinform. På dette tidspunkt var solen lige gået ned og der samledesig en masse folk, der spiste sammen foran moskeen. En lokal mand forklarede os at dette var mad som blev doneret til de fattige under ramadanen. Vi fandt en restaurant lige over for moskeen, hvor vi fik lækre rejer og salat. Aftenen sluttede vi af nede ved stranden, hvor en masse lokale samledes for at hygge og spise mad. Vi købte selv to crepes, som vi spiste inden vi tog hjem på hotellet.

Næste morgen checkede vi ud klokken 12, vi fik heldigvis lov til at blive en time længere. Ude af hotellets døre med 18kg på rykken, var det første vi så en mand med en papegøje på armen, der stod i døråbningen af sit lejlighedskompleks. Senere så vi også folk på motorcykler der havde en papegøje på skuldrene, mens de suste gennem gaderne.

Det var ufattelig varmt igen og sveden løb ned ad panden. Kayla og jeg ledte efter et sted at få lidt morgenmad/frokost og fremfor alt, skulle vi finde ud af hvor færgen gik fra. Det lykkedes os efter langtids søgen og snakken med både receptionisten og nogle af de lokale at finde ud af at færgen afgik, samme sted som lufthavnsfærgen. Vi befandt os dog ikke lige i nærheden af lufthavnsfærgen, som ellers lå dejlig tæt på hotellet. Vi havde i vores søgen bevæget os væk fra færgen, hvilket var lidt en nitte, da vi skulle gå samme vej tilbage med oppakning. Vi fandt et sted at spise, heldigvis, der var jo stadig ramadan. Og efter et dejligt rum med aircondition og kold vand, samlede vi de sidste kræfter og bevægede os hen til færgen. Her købte vi en bilet til lidt over 2€ p.p. til en tur på 1-1/2 timer. Vi kommer ,imens vi venter, til at læse om det resort/hotel/guesthouse, vi har booket, (jeg ved ikke helt hvad det skulle være). Det fik ikke ligefrem strålende anmeldelser, folk havde beskyldt personalet for at stjæle og at der var skimmelsvamp i nogle af værelserne. Vi krydsede fingre og håbede på det bedste. Færgeturen der foregik i regnvejr, var meget behagelig, ingen store bølger og vi kunne få lukket øjenene lidt. Ankommet på Maafushi, som er den lokale ø vi boede på. Var vi de eneste der ikke blev hentet af hotellet. Vi gik istedet ned til sidste hjørne af øen, som heller ikke var mere end et par kilometer lang. Her checkede vi ind og det vidste sig heldigvis at værelserne var fine nok.

Vores tid på Maafushi blev tilbragt ved at gå øen tynd. Vi boede tæt på fængslet som lå på den sydlige del af øen. Her fandt vi også et godt sted at se solnedgangen, som vi næsten gjorde hver aften og hold nu op, hvor var det flot. Vi fandt også ud af at jo længere sydpå man kommer på øen, jo mindre turistet bliver det. På den vestlige side af øen, boede de fleste turister og her lå restauranterne og de mange turorganisatorer også. På den østlige side lå moskeen, skolen, hospitalsklinikken og her boede de fleste lokale også. Der var en strand, bikini beach, i den nordlige spids, som var tilegnet turisterne. Det betød at her måtte man have bikini på og bar overkrop til mændene. Ellers skulle man dække kroppen af med t-shirt og bukser for at bade. De første dage, brugte vi på vores egen ø. Hvor vejret for det meste også spillede maks. Den ene dag, ville vi tage til Gulhi, men eftersom det regnede da vi stod tidligt op for at nå færgen, valgte vi istedet at sove videre. Så kom problemerne langsomt, for Kayla og jeg havde inden vi tog afsted allerede besluttet os for at vi ville svømme med hajer. Da vi så den 09.04. Spørger manden der organiserer turen om vi kunne gøre det den efterfølgende dag, siger han at der er Eid-fest imorgen og at de ikke vil tage på ture. Vi blev lidt pressede, for det ville gøre det lidt svært for os at nå det inden vi tog afsted. Vi spørger om det er muligt en anden dag istedet. Og han siger vi skal komme tilbage klokken 7:30. 7:30 stod der en anden mand bag disken, vi spørger for en sikkerhedsskyld om de har lukket imorgen. Først nikker han. Så ser han lidt fortvivlet ud og ryster så på hovedet og siger så, no no, we have tours. Og så booker vi heldigvis en tur, der indeholder, hajsvømning, pilrokke snorkeling og mulighed for at se djævlerokker og delfiner. Næste morgen klokken 8:20 står vi foran butikken og får udleveret håndklæder, snorkeludstyr og svømmefødder.

Vi kommer med en stor gruppe på omkring 15 mennesker, der består af tyskere, spaniere, indere, kinesere og en enkelt gut fra Iran og så en familie der ikke kunne finde ud af at svømme. Det viste sig at vi havde trukket nitten. Lad os bare sige at det var en træls gruppe, som gjorde at vi skulle vente i flere timer på de andre.

Kayla og jeg, gjorde dog det bedste ud af turen og vi endte med at se en masse hajer, djævlerokker, pilrokker og delfiner og havde en rigtig god tur. Vi sluttede turen af med at blive sejlet ud til den flotteste private sandbanke omringet af lyseblåt vand, hvor vi fik frokost inden vi blev sejlet hjem.

Da vi kom hjem fra turen, var der Eidfest, som jo er slutningen på ramadanen, så vi havde forventet at hele øen var fuld igang med at feste, men der skete lige så lidt som dagen inden. Det var ikke ligesom dengang vi var i Marokko, hvor børnene løb rundt i gaderne med brændte gedehoveder, og gederne blev slagtet til højre og venstre.

Vi nød de sidste dage på øen ved stranden og fik en masse is. Da vi skulle afsted til Malaysia, skulle vi stå tidligt op for at nå færgen til hovedøen Malé. Færgen gik klokken 7:20, så vi måtte for engang skyld stå tidligt op. Vi nåede heldigvis færgen, og efter 1-1/2 time, ankom vi til Malé, hvor vi fik en god morgenmad inden vi tog videre med lufthavnsfærgen, til lufthavnsøen, Hulhumale. Her skulle vi så vente i gode 6 timer, inden vi kunne checke bagagen ind og så vente yderligere 3 timer inden vi kunne boarde flyet og afsted det gik til Kuala Lumpur.

# data[].attributes.attachment_link.description
Efter en kort flyvetur ankommer vi til Maldiverne. Paskontrol og bagageafhentning går som smurt og vi træder ud til det smukkeste lyseblå va...

# data[].attributes.location_name
Tomb of Akbar The Great Area, Sikandra, Agra, Uttar Pradesh 282007, Indien

# data[].attributes.body
Akbars grav er ganske passende for en mand af hans betydning. Selve gravkammeret er simpelt, men bygningen over det er både stor og smuk.

# data[].attributes.body
Taj Mahal set fra den anden flodbred. Her ligger der en park, hvorfra der er en super flot udsigt over verdens måske smukkeste bygning

# data[].attributes.body
Jal Mahal, det smukke slot i søen lidt nord for Jaipur er klart et besøg værd.

# data[].attributes.body
udsigten mod Mehrangarh fortet fra haveliens tagterrasse var fænomenal

# data[].attributes.body
Ved søen Gardisar ligger denne smukker port. I ørkenen har det naturligvis været vigtigt at kunne kontrollere vandet, og derfor har den lokale hersker sat sit eftermæle på stedet.

# data[].attributes.body
Link til Christians indlæg om 25 timer i New delhi

# data[].attributes.attachment_link.description
Efter en helvedes flyvetur fra Hanoi til Kalkotta og Kalkotta til New Delhi. En flyvetur der varede hele natten og gjorde at vi ankom 09:30…

# data[].attributes.body
Christians indlæg fra Colombo i marts 2024

# data[].attributes.attachment_link.description
14.03-16.03 Efter 5 min. ventetid så var det hurtigt ind i tuk tukken og afsted det gik. På vejen så vi Independence square og lidt af et hi…

# data[].attributes.location_name
Poon Hill Marga, Ghode Pani 33200, Nepal

# data[].attributes.body
Christian og gutterne nåede toppen af Poon hill på deres vandretur. Udsigten mod kæmperne i Himalaya må siges at være godkendt

# data[].attributes.body
Farverigt folkeliv udenfor det røde fort i Delhi

# data[].attributes.body
Skjoldnæs fyr helt ude på den nordvestlige del af øen. Fyrmester boligen benyttes i dag som klubhus for øens golfklub.

# data[].attributes.body
Helnæs fyr ligger smukt ved den sydlige del af Lillebælt.

# data[].attributes.body
Blogindlæg fra Christian og Kaylas tur til Zambia

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Efter at have set Victoriavandfaldene dagen forinden, stod vi op med dagensformål, som var grænsekrydsningen mellem Zimbabwe og Zambia. Her efter en hurtig morgenmad fik vi pakket taskerne og afsted det gik med taxa hen til "Border Post - Zimbabwe", hvor vi skulle stemples ud af landet. Da vi fik betalt chaufføren, stillede vi os i kø bag alle de andre der også skulle over grænsen. Da det blev vores tur ved skranken afleverede vi vores pas og de blev kigget grundigt igennem, så grundigt at mit pas lige skulle en tur forbi en anden vagt før vi fik vores pas igen. Så gik vi ellers afsted med rygsækkene på både ryg og mave. Da vi nåede den flotte Victoria Falls bridge, begyndte det så småt at regne, men ikke fra skyerne oven over os, men støvregnen kom fra det brusende vandfald. Det var et smukt syn at gå hen over broen og se vandfaldet i det fjerne. Halvvejs hen over broen gik vi over grænsen til Zambia, men det var først da vi kom godt 300m længere ned af vejen at "Border Post - Zambia" kom til syne. Da vi ikke var langt fra grænsekontrollen, så vi kæmpe store bavianer, der ventede på lokale der gik forbi. Hvis de så lugtede mad i de mange poser de slæbte, så gik de langsomt til angreb. Der var en af de lokale der begyndte at råbe højt da aben nærmede sig og hurtigt kom der en anden lokal til deres redning, med en kæmpe kæp i hånden. Den kastede han hårdt i nærheden af aben, der skyndte sig at løbe væk.

Da vi kom indenfor i grænsebygningen, var der hurtigt en lokal der rejste sig og tilbød os at hjælpe, selvfølgelig med den hensigt at tjene lidt. Og hjælp havde ikke meget brug for, for det var bare at aflevere passene til vagten, svare på et par nemme spørgsmål og så fik vi et stempel og måtte rejse ind i landet. Manden fulgte os og havde endda allerede sørget for at der var en taxa der ventede på os. Han ville have 15$ for at køre os ind til byen. Det ville jeg alligevel ikke gå med til og i stedet betalte vi 10 $. Hvilket stadig var nok! Resten af dagen gik med at købe in og slappe af på vores værelse inden vi gik i seng.

Næste dag skulle vi selvfølgelig se vandfaldene fra den zambiske side af. Efter en god gang english breakfast, gik vi ud af hotellets porte og trådte ind i Livingstone (byen). Der gik ikke engang et minut før vores desorienterede blikke blev fanget af en lokal, der måtte have kunnet se at vi havde brug for en taxa. Han hyrede lige hurtig en fætter der stod parkeret 5m henne ad vejen og efter at have pruttet prisen ned så vi også havde til vejen hjem, kørte vi afsted. Det tog godt 10min for at nå hen til nationalparkens indgang og på de sidste minutter blev vi ramt af kæmpe mæssige regnskyld, hvilket gjorde det en kende mere u-charmant at skulle gå rundt inde i parken. Eftersom vi troede vi havde nået til indgangsgaten, sagde chaufføren at vi skulle stikke ham 40$ for at komme ind. Det gjorde vi så. Men da jeg kun havde en 50'er, så, så chaufføren sin chance for at lave en god handel og sagde at jeg skulle ringe til ham når vi skulle hentes igen og så ville han tage de 10$ som forbetaling. Efter et visitkort tilføjet til pungen blev vi sat af lige ved indgangen, hvor en af vagterne hentede os med en paraply. Sikke en service.

Han fiksede også lige en gut der hastigt gik hen til en af de mange boder for at hente to regnjakker, som vi lejede til 40 kwacha. Det svarer til ca. 1,4€ eller 10 dkk. Han fik min sidste halvtreds kwacha, som jeg egentlig havde gemt som souvenir. Ikke så slemt, så får jeg bare en tier istedet. Men nej. Sådan gik det ikke. Han havde selvfølgelig heller ingen byttepenge. Nu hang der både 10$ hos taxachauffør og 10 kwacha hos en eller anden af de 100 medarbejdere i nationalparken. Ikke fordi at de 10 kwacha var af vigtig betydning værdimæssigt, men jeg skal altid have en lille pengeseddel med hjem fra et nyt land. Nå. Ham gutten sagde at jeg kunne hente dem hos ham igen når jeg afleverede regnfrakkerne. Med en tom og trist pung gik vi ind i parken forhåbningsfulde at vi ville komme hjem på en eller anden måde. Pga. regnen var der ikke spor af mennesker i parken og vi havde den næsten helt for os selv. Det var et vidunderligt syn at stå foran det største vandfald i verden, igen. Og vi syntes faktiskt bedre om den zambiske side, hvilket jeg ikke havde regnet med, eftersom kun 1/3 af vandfaldene ligger i Zambia. Her var ligeledes flotte nylavede veje og en flot bro der førte ud til klippe kanten, hvor vi kunne se over til Zimbabwe kun adskilt af den over 100m lave kløft, hvori den mægtige Zambeziflod pulserede afsted. Selvom det var overskyet var det et smukt syn og den store sky af regnstøv gjorde af og til at man skulle passe godt på elektronikken. Der var vi glade for vores regnfrakker!

Da vi kom tilbage til indgangen besluttede vi os for at få det meste ud af de 20$ vi havde betalt p.p. som stadig var meget billigere end de 50$ vi betalte i Zimbabwe, p.p.! Så vi gik ned til det de kaldte Boiling Pot uvisse om at vi ville gå 108m nedad til Zambezifloden, til det vand der lige var faldet ned ad samme højde. Boiling Pot, er nemlig den del af floden der lige er fløjet ned over victoriavandfaldenes kanter. I skal forstille jer at efter vandet er faldet ned, så snørkler floden sig i lange hårnålsving. Det første af disse sving er Boiling Pott. Her er vandet så uroligt at strømninger fra alle sider kulminerer og får det tim at ligne vand der koger. Det var en noget længere tur og netop her valgte solen at kigge frem og det lange mørke regnfrakker gik fra at være en dejlig kompagnon, til bare at være træls bøvl vi skulle slæbe med. Sådan var det. Vi gik op igen. Med sveden løbende ned alle steder var der desværre ikke tid til pauser. For nu var solen ude, for første gang mens vi var ved vandfaldene. Og det er ikke uden grund at en del af vandfaldene er blevet døbt Rainbowfalls. Vi skyndte os hen af samme vej, som vi gik tidligere samme dag. Indtil vi ankom til broen, hvor Kayla spottede den første regnbue og sikke et syn. To flotte regnbuer over hinanden og sol på vandfaldene i baggrunden. Wow.

Vi vendte glade tilbage, nu skulle vi bare have løst pengeproblemet. Den tanke i hovedet blev hurtigt revet væk da jeg hører råb omme bagfra og ser til min forbavselse at en af vagterne kommer løbende hen til mig. Først sent ligger jeg mærke til at det var ham der tog mine 50 kwacha. Han havde nu fået fri og fortalte mig at hans kollega Mike havde mine 10 kwacha til mig. Det synes jeg alligevel var sødt af ham og takkede mange gange. Da vi ankom til udgangen som var samme sted som indgangen, gik jeg ind for at spørge efter Mike. Han var der ikke lige nu. Nå. Det undrede mig ikke rigtigt og istedet spurgte jeg, om jeg måtte låne en telefon til at ringe til taxaen. I samme døråbning som jeg også stod, stod en mindre kvinde af asiatisk baggrund og gav mig hendes telefon og spurgte om vi havde lyst til at tage hende med. Det ville vi selvfølgelig gerne.

Efter at have ringet forgæves til alle tre numrene på visitkortet. Gav jeg damen, hendes telefon tilbage. I mellemtiden var Mike kommet tilbage og havde søreme de 10 kwacha, som jeg egentlig gerne ville have ladt ham beholde, men som sagt havde jeg jo brug for en souvenir. Lidt uvidne om hvad vi skulle gøre, stod vi i det lille kontor, da en af vagterne, en kvinde, spurgte lidt ind til vores problem. Efter lidt forklaring frem og tilbage, kom hun med en fremragende ide, om at spørge vagten, som taxachaufføren havde betalt adgangsbeløbet til. Kayla og jeg fugte blindt efter og som kom den asiatiske kvinde også med, som senere viste sig at hun var fra U.S.A. Vi nåede hen til vagten, som heldigvis var den samme som da vi ankom. Han kendte heldigvis godt vores chauffør, han kunne endda huske os og mest mærkværdigt var at han havde taxachaufførens private telefonnummer. Sikke et held. Vi får ringet efter taxaen, får sagt ordentlig tak og sætter os ned på den nærmeste bænk, hvor vi venter på taxaen. Her kommer der dog en kæmpe bavian hen til os. Kayla rejser sig hurtigt op. Jeg lidt mere fanget midt på bænken med et bord foran mig, der gør det lidt svært at flygte, bliver siddende. Bavianen kigger meget afslappende på os, så afslappet endda, at den ligger armen op på bænkens ryglæn og ser ud til at have masser af tid. Den gaber lidt og Kayla og jeg kiggede mere forundret på den, end den på os. Jeg ved ikke om det var for at vise at han var bossen i området, men ihvertfald begynder han at tisse ned gennem bænkens sprækker, inden han voldsomt med den ene arm skubber bordet foran mig væk. Det var nok for at få mig til at lette røven i en hvis fart og så fandt Kayla og jeg ellers et andet sted, at få tiden til at gå mens vi ventede på at taxaen ankom.

Der gik heldigvis ikke lang tid og med to passagere i taxaen, den ene af dem tysker, steg Kayla, den amerikanske kvinde og jeg ind i taxaen. Og afsted det gik til vores hotel.

Det sidste af dagen tilbragte vi først med afslapning på værelset, inden vi gik 40m ned ad gaden til Café Zambezi, hvor vi spiste aftensmad, inden vi gik i seng.

Næste dag var ikke noget specielt. Vi slappede af på hotellet, inden vi tog en taxa ud til lufthavnen, hvor vi senere på dagen fløj til Johannesburg.

I Johannesburg, fik vi tiden til at gå med en Uber tur, (Bolt), til et stort indkøbscenter, og ellers hjem til hotellet igen på samme måde. Johannesburg er mange steder en farlig by og det er ikke sikkert at gå rundt på gaderne, tage taxa eller bus. Så vi var lidt i tvivl om vi skulle prøve med Bolt, som deres Uber hedder. Efter at have læst lidt om det og med godkendelse fra Kaylas familie at det var sikkert tog vi chancen, hvilket også fungerede rigtig godt. Nu sidder vi i flyveren efter at have slappet af ved poolen og tilbragt fire timer i lufthavnen. Vi glæder os meget til at komme hjem og ser jer igen.

Vi ses snart!

# data[].attributes.attachment_link.description
Efter at have set Victoriavandfaldene dagen forinden, stod vi op med dagensformål, som var grænsekrydsningen mellem Zimbabwe og Zambia. He...

# data[].attributes.body
Link til Christians indlæg fra Kayla og sin tur til Victoria falls

# data[].attributes.attachment_link.description
Vi ankom til Zimbabwe efter en kort flyvetur på lidt over 2 timer. Da vi var kommet igennem paskontrollen, hvor vi fik vores visum til 30…

# data[].attributes.body
Link til Christians indlæg om opholdet i / ved Pretoria

# data[].attributes.attachment_link.description
Glædelig jul og godt nytår til jer læsere! Vi er ankommet godt til Sydafrika. Fra den 12.12 til den 17.12, har vi boet hos Bertie og Sissy…

# data[].attributes.body
Vi har atter besøgt Ringebu Stavkirke. Denne gang have stedet for os selv, det var så også -27 grader

# data[].attributes.headline
Søby Havn 12, 5985 Søby Ærø, Danmark 2023

# data[].attributes.subject
Søby Havn 12, 5985 Søby Ærø, Danmark 2023

# data[].attributes.body
M/S Skjoldnæs sejler ind i Søby havn.

# data[].attributes.body
30/11 overtog vi nøglerne til Haven 6. Her satser vi på mange gode oplevelser de kommende år.

# data[].attributes.body
Link til Christians indlæg fra de første dage på Mauritius

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Efter et aflyst fly og en ombookning hen over Zürich, ankommer vi til Mauritius klokken 9:30. Med det samme som dørene i flyet åbnes kan vi mærke den tropiske varme. Noget smadrede efter en lang tur, går vi hen mod bagagen, hvor vi på vejen skal igennem sundhedstjek og paskontrol og med et stempel mere i passet, finder vi vores bagage. Efter at vi endelig havde fået penge, finder jeg (Christian) ud af at vores hotel er blevet afbestilt og med en lidt presset stemning får vi booket et nyt sted. Endelig afsted, finder vi en taxa der tager os til Blue Beryl Hotel, der ligge helt nede ved stranden på Blue Bay. Det er her det går op for os at vi er ankommet til selveste paradiset. Det lyseblå vand, den afslappede ø-stemning og frisk frugt på hvert gadehjørne, giver os et humørboost og ligesom vi har checket ind, flår vi tøjet af og får badetøjet på og straks ligger vi ved stranden.

Resten af dagen gik med at bade og sole sig på den dejlige strand inden vi gik hen for at købe ind.

Gåturen var da også lidt længere end vi havde regnet med og efter 3 timer var vi hjemme igen, hvor vi nød brød, ost, gulerødder, humus og philadelphia-ost til aftensmad. Og inden længe var klokken også 22 og trætheden fra den lange tur begyndte at ramme.

Næste dag besluttede vi os omgående for at leje en bil, som vi hentede i lufthavnen og da det var begrænset, hvor mange udlejningsfirmaer der gad at leje biler til under 21-årige, fandt vi da også hele to firmaer, som gerne ville. Det betød også at det foregik på en lidt sjov måde. Vi skulle hente bilen klokken 14, men pga. bussen der tog meget længere end vi havde regnet med, så var vi der først klokken 15. Gutterne fra firmaet havde været der siden klokken 11, efter som den hjemmeside vi havde lejet igennem ikke havde givet dem besked om at tiden var blevet ændret. Overraskende nok, stod de og ventede på os med et skilt inde i ankomstterminalen, hvorefter vi blev kørt ud til en vaskehal, hvor der i baggården stod en rød Suzuki Swift fra 2023, der ventede på os. Glade for at det lykkedes, kørte Kayla og jeg hen for at købe ind og derefter hentede vi vores bagage på hotellet.

Med 3 ud af 10 bjælker tilbage i tanken kørte vi til Grand Bassin, som er et meget helligt sted for hinduerne, der bor her på øen. Søen siges at være dannet, da den indiske gud, Shiva, fløj rundt på jorden med Gangesfloden på hovedet. Da Shiva nåede hen over Mauritius tabte han et par dråber ned på øen, som dannede Grand Bassin. Søen var plastret til med mange templer og kæmpe store hindu statuer, men i det store hele var der meget flot.

Derefter kørte vi til Baie du Cap, hvor vi egentlig havde planlagt et badestop, men da klokken allerede var sent, nøjedes vi bare med at holde ind til siden, hvor vi så den idylliske solnedgang hen over stranden.

Da det var blevet mørkt nåede vi endelig til La Gaulette, som er vores hjem de næste tre nætter. Byen ligger meget godt i forhold til det ikoniske bjerg "Le Morne" og "Black River Norges National Park".

Ankommet til byen kan vi ikke finde det guesthouse vi skal sove på og da vi ikke havde fået aktiveret vores e-sim, kunne vi ikke google os frem til stedet. havde dog et sted kodet ind der hed Surf House, som vores guesthouse også hed, men da vi kørte hen til det, lå det midt i et boligkvarter og ikke et skilt i syne, der tydede på at vi var havnet det rigtige sted. Nå. Vi vendte om og kørte hen til en restaurant, hvor en venlig tjener gav os wifi og hjalp os med at finde stedet, selvom han heller ikke rigtige havde hørt om det før. Altid et dårligt tegn. Men det viste sig så at vi var kommet det rigtige sted hen og vi kørte tilbage igen, hvor der heldigvis var en venlig franskmand, der ikke kunne mere end 5 ord på engels. Men med håndtegn og google translate, hjalp han os med at finde ejeren, der boede i huset ved siden af og endelig kunne vi checke ind. Godnat!

Idag stod vi så tidligt op, 6:30, for at bestige Le Morne og se den fantastiske udsigt over havet. Men som i kender os, havde vi lidt svært ved at stå op og eftersom vi havde planlagt at starte gåturen klokken 7:15, blev det først til 8:15. Med en god morgenmad i maven og efter 1,5km på en uasfalteret vej med huller som var det en emmentaler vi kørte på, ankom vi til parkeringspladsen, hvor bilen da også gav lyd fra sig og informerede os om at vi havde 27km tilbage i tanken. Lidt pressede ser vi at den næste tankstation ligger 21km væk, men vi lader problemet ligge til efter vi er kommet ned fra bjerget.

Le Morne som er lidt over 500 meter højt, har en dyster historie, som ikke helt kan bevises, men som alligevel er blevet til en vigtig del af den Mauritiske historie. Myten går ud på at en gruppe slavere flygtede fra en af de mange plantager på øen og klatrede op på Le Morne for at leve som frie mennesker. Dog gik der ikke lang tid før at slaveriet blev forbudt og en gruppe soldater marcherede op for at fortælle det til de nu frie lavere. Men det vidste slaverne selvfølgelig ikke og det troede at de ville blive fanget på ny og for at redde sig selv hoppede de ned i døden fra den lodrette klippe. Derfra kommer også navnet Le Morne, "the mournful one".

Ved indgangen til parken er der en lille gæstebog, som alle der bestiger bjerget skal skrive sig ind på, for at de ved om alle er kommet ned igen. Det overser Kayla og jeg selvfølgelig og vi begiver os op ad den moderat stejle vej i lidt under 30 grader. Det første stykke var ikke så slemt, stigen var fin, det var kun varmen der slog en ud. Dog efter ca. en time ankommer vi til et sted, hvor der er et skilt der siger, "only for experienced climbers". Vi havde godt læst at det sidste stykke skulle være lidt udfordrende og eftersom flere ældre og lidt overvægtige mennesker havde passeret os på vejen op, tænkte vi sagtens at vi kunne klare det. Og det gik da heldigvis også. På et tidspunkt ankom vi til en stejl klippe som man skulle klatre op ad og med både hænder og fødder i brug, fyrer vi hurtigt op ad skrænten, hvor vi overhaler to asiatere, der ender med at vende om. De sidste 400 meter op til toppen kræver det da også lidt fokus og der skal klares lidt her og der, indtil vi endelig når det store metalkors oppe på den lille af de to toppe, som også er det højeste man kan komme op. Desværre har vi ikke vejret med os og overskyet, ser vi desværre ikke de ellers så flotte farver i havet lige foran bjerget. Alligevel er vi glade for at have klaret det og vi begiver os ned igen.

Nede ved bilen får os lige ført ind i gæstebogen og vagten bekræfter at den nærmeste tankstation ligger de 21km væk. Og fuldstændig udmattede af vandretur og med dallerben, sætter vi os ind i bilen og kører straks afsted. Vi suser afsted på landevejen med 40km/t, hvor man ellers må køre firs. Og efter at blive overhalet utallige gange og set flere sure mennesker bag en i bagspejlet, når vi endelig Shell-tankstation, med blot et par kilometer tilbage i tanken. Vi får tanket og kører bagefter hen for at købe ind og ryger samtidig ind på en indisk restaurant, hvor vi fejrer at vi både klarede vandreturen og at vi fik tanket i tide.

Desværre bød resten af dagen på regnvejr og vi endte med at køre hjem, stedet for at tage på stranden, hvor det blev til en middagslur i stedet.

Nu sidder vi i sengen og med friskvasket tøj og fulde maver, er der snart dømt sengetid.

# data[].attributes.attachment_link.description
Efter et aflyst fly og en ombookning hen over Zürich, ankommer vi til Mauritius klokken 9:30. Med det samme som dørene i flyet åbnes kan vi ...

# data[].attributes.body
Link til blogindlæg fra en dag i Luang Prabang.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Dag 69

Er nok den mest besøgte by i Laos. Byen har mange templer, og vi gik efter morgenmaden afsted for at se det ældste tempel, VeVi har i dag været ude at gå byen tyndt, og vi forstår hvorfor der kommer så mange turister netop her. Godt nok er der ingen strand, Laos er jo et såkaldt "landlocked country" På danske et land der ikke har adgang til havet. Et europæisk eksempel herpå kunne være Østrig.

Alene af den grund er der mange der springer over Laos, og landet har da heller ikke nogen ekstremt store turistseværdigheder, men Luang Prabang kommer nok tættest på. Den er en af 3 gamle kongebyer, og er ikke blevet så hårdt medtaget under hverken Vietnam krigen eller hærget af kinesiske banditter som mange andre byer i det nordlige Laos. Vi gik efter morgenmaden afsted for at se det flotteste af templerne, nemlig Wat Xieng Thong, der ligger næsten helt ude på spidsen af den lille halvø hvor den gamle bydel er placeret. Vejret var dårligt, det småregnede, og vejrudsigten gav løfter om den allerførste dag med heldagsregn på vores tur. Ikke så ringe at den slags først sker på dag 69 tænkte vi da vi trodsede det våde vejr. Ved Wat Xieng Thong ventede der os en lang næse, for Solveig var sket ikke klædt tækkeligt nok på til at kunne komme ind. Ingen bønner hjalp, for hvad kunne et par kvindeben da ikke sætte igang af tanker hos de stakkels munke. Med uforrettet sag gik vi derfor tilbage mod byen, vores nye plan var så at se byens gamle kongepalads, bygget af de franske koloniherrer til deres marionetregent. Kongepaladset ligger stort set lige overfor vores hotel, hvilket var ret heldigt, for da vi kom dertil kunne vi kun finde udgangen. Da der ikke sad nogen luskede vi alligevel ind for at finde stedet hvor man kunne betale. Også her trak vi en nitte, for vi ankom lige i starten af paladsets frokostpause!

Efter således at have gået rundt og forsøgt at se 2 forskellige attraktioner var vi våde ogmed uforrettet sag tilbage ved hotellet igen. Vi gik ind for at smede nogle bedre planer for eftermiddagen, og især de kommende dage. Første handling var at forlænge opholdet i byen med en dag, således at vi har 4 overnatninger på Golden Lotus boutique hotel. Vi fik også bestilt en vandretur til et par etniske landsbyer i morgen, samt en 5 dages trekkingtur i det nordlige Laos fra 3 oktober. Vi glæder os som små børn til især den sidste tur, der burde give os mulighed for at komme helt derud hvor man stadig går med farverige dragter til daglig.

Efter en god frokost stoppede de med at regne, og modsat hvad vejrudsigten ellers lovede var det ikke bare en pause i regnen vi fik. Kongepaladset fik vi set som det første, var det så Peter der havde problemer med dresscoden, det kunne heldigvis løses ved at leje et par mildest taget gyselige bukser. Sjældent har han været så glad for at der herskede fotoforbud i det gamle palads, for det havde ikke været rart at have minder derfra iført DE bukser. Hvorfor der var fotoforbud forstår vi ikke helt, måske var det mest for at det ikke skulle komme ud at museet er lidt kedeligt stillet an. Et highlight var dog det ret beskedne kongelige bilsamling, der inkluderede en Ford Edsel. Netop den model var en gigantisk fiasko for Ford, og her fik vi så syn for sagen. Her kan vi så kun beklage at vi ikke kan vise billeder, for selvom der var flere gode grunde til at modellen floppede totalt er der også en sjovere grund der knytter sig til kølerens udformning, google modellen og døm selv 😋

Efter besøget ved paladset, gik Peter hjem for at skifte tøj, iført agf trøje og lange bukser vi vi således set Wat Xiang Thong, og vi var endda så heldige at solen tittede frem mens vi var der. Templet er som et af de få vi har besøgt oplagt et besøg værd, især den gamle hal fra 1560 var imponerende, men også den nyere med guld gavlen var smuk.

Luang Prabang tiltrækker som nævnt mange turister, og vi har for første gang siden Phnom Penh mødt danskere, AGF trøjen tiltrak sig opmærksomhed på gaden fra en yngre danske, og da vi kom tilbage til hotellet tjekkede der tre danske piger ind. Nu har Peter smidt fodboldtrøjen så vi ikke stikker ud når der nu er landsmænd / Kvinder i byen.

# data[].attributes.attachment_link.description
Dag 69 Er nok den mest besøgte by i Laos. Byen har mange templer, og vi gik efter morgenmaden afsted for at se det ældste tempel, VeVi har ...

# data[].attributes.body
Plain of jars i Laos er lidt af et mysterie. Det er endnu ikke bevidst hvad de gigantiske krukker har været brugt til.

# data[].attributes.body
Det flotte Vat Phou tempel er i familie med templerne ved Siem Reap, og er også på unesco listen. Templet er klart et besøg værd hvis man er i Passe

# data[].attributes.body
Link til gutternes blogindlæg fra Cat Ba island

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vi landede kl. 22:45 i Hanoi lufthavn og hev vores tre nu ret så slidte rejsetasker af bagagebåndet. Vi havde heldigvis booket en vogn igennem hotellet som kom og hentede os så vi slap for det sene bøvl med at skaffe en taxi ind til byen. Spændte og fuld af energi til at opleve Vietnam hoppede vi ind i den ret så gamle Mazda.

Ankommet til hotellet var det eneste formål at finde noget aftensmad og så hurtigt i seng.

Dagen efter gik turen mod Cat Ba Island. Efter en 5 timers bustur ankom vi til Cat Hai, hvor eftermiddagen gik på at undersøge området, realisere hvor billige øllene rent faktisk var og være i poolen (som var længe ventet). Vi besluttede os om aftenen for at booke en bådtur igennem hotellet. Friske, som man nu kan være kl 7 om morgenen, bevægede vi os ned til havnen for at hoppe på en af de lokale både. Vores ret så ekstroverte guide Joe, der var redningsdykker fra England, havde fart på fra morgenstunden. Han var helt oppe og køre over at vi kun var europæer med, hvilket betød at vi kunne nå mere og svømme flere ture undervejs på sejlturen. Vi så en hel masse fede øer og fik flere gange lov til at svømme fra båden ind til og omkring de forskellige øer. Efterfølgende skulle vi med Kajak rundt igennem de gemte tunneler, kanaler og bugte der var rundt om øerne. Joe lagde hårdt ud og satte farten, så det var bare at følge trop for resten af gruppen. Til sidst sejlede vi igennem Vietnams største vandbelligende by, som udellukende består af huse bygget på tømmerfloder. Om aftenen bød den på fest med de lokale, alle europæerne og Joe.

Planen var selvfølgelig allerede lagt for den efterfølgende dag. Den stod på Scooter tour igennem Cat Ba island, hvor vi blandt andet skulle se National Parken med udsigtspunktet (NGU Lam Peak), Trung Trang Cave og Hospital Cave. Lidt tunge i hovedet begav vi os afsted på vores scootere, hvilket var skide skægt. Vi havde en super fed dag og sluttede dagen af med en velfortjent fyraftensøl efter en hel dag på scootersædet.

Morgen efter havde vi en lang rejsedag i vente. Vi skulle nemlig fra Cat Ba via Hanoi til Lao Cai. Turen skulle tage 10 timer i alt, så det meste af dagen gik med at sidde i bussen og enten høre musik, podcast eller læse. Aftenens ret var knap så ophidseende og blev til en omgang kopnudler på hotelværelset. Vi gik tidligt i seng for at kunne komme til Bac Ha tidligt dagen efter.

På tomme maver bevægede vi os over på den lokale busstation i Lao Cai for at finde en bus videre til Bac Ha. Vi kom hurtigt i kontakt med den lokale busbillet pusher, som sikrede os en plads på bussen for 100.000 dong pr. mand. (Efterfølgende fandt vi ud af at prisen stod til 60.000 inde i bussen, men sådan er det.) Bussen kørte rundt igennem Lao Cai i en time for at samle diverse spøjse lokale mennesker og pakker op og begav sig herefter op ad de lokale smalle veje til Bac Ha.

(Skrevet af Kristian)

# data[].attributes.attachment_link.title
En sejltur i dragernes bugt og på scootertur rundt i Cat Ba

# data[].attributes.attachment_link.description
Vi landede kl. 22:45 i Hanoi lufthavn og hev vores tre nu ret så slidte rejsetasker af bagagebåndet. Vi havde heldigvis booket en vogn ige...

# data[].attributes.body
Link til gutternes blogindlæg fra sydkorea

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ankommet til Busan, Sydkorea, som er landets største havneby. Starter vi dagen ud med at gå lidt rundt blandt lokalbefolkningen, der meget gerne vil sælge os de underligste fisk og andre havkreaturer man ikke viste der fandtes. Vi var også bleven lidt sultne så vi gik hen til nærmeste restaurant, dog var ejeren af restauranten meget ops på at de først åbnede klokken 15, så vi ventede i et kvarter inden vi måtte komme ind.

Vi fik Bibimbap, som er en skål ris blandt med alt muligt kød og grøntsager og dertil selvfølgelig en masse kimchi (fermenteret kål), som er deres nationalret.

Efter maden, slog vi et smut hen til Gamcheon cultural village, som er en af de fattigere bydele i Busan, men for at lokke turister til området har man malet husene i mange forskellige farver og når man går gennem de små kringlede veje, minder det lidt om de brasilianske favelaer, bare uden kriminalitet (tror jeg).

Med gode manerer sluttede vi aftenen af med en korean barbeque og en øl. I Sydkorea er de glade for at sige at øllene er producerede i både Danmark og Australien, da det får øllen til at lyde kvalitativ. De køber da også byg og humle i bl.a. Danmark, så lidt dansk var øllen Kelly da også:)

Næste dag var vi blevet enige med os selv om at vi havde fortjent en lille slapper da på stranden, men inden da kunne vi da lige nå et tempel. Vi tog en 2 timers bus og metro tur ud til "Haedong Yonggung Temple", som lå helt nede til vandet.

Efter tempelbesøget var der dømt strandtid og vi hoppede alle med glæde i det gule hav og fik kølet os lidt ned, på den ellers meget varme dag.

Efter Busan tog vi videre til Suncheon, som er en by beliggende i den anden ende af det sydlige Sydkorea. Her findes der meget flot natur og en flot gammel by, der er opretholdt i traditionelt sydkoreansk stil. Dog nåede vi hverken at besøge den gamle by pga. meget regn og det flotte vadehavsområde blev heller ikke til noget da vi lige præcis manglede en halv time for at gå op på et udsigtspunkt for at se henover vadehavet. Hvilket skyldes at vores tog afgik for tidligt til at kunne nå det.

En kende sur må jeg erkende tog vi toget videre til Jeonju, dog nåede vi at se Expo haven i Suncheon, som må siges at være meget flot.

Jeonju til gengæld bød på bedre vejr og vi boede et helt fantastisk sted i det gamle distrikt i et hanok house. Hvilket er betegnelsen for et traditionelt sydkoreansk hus. Jeonju har også Sydkoreas største "samling" af Hanok house.

I Jeonju hyggede vi os rigtig meget, der blev købt øl, vasket tøj, vi så en lokal fodboldkamp (endte 1:1) og så nød vi at gå rundt i det gamle distrikt.

Efter et par dage i Jeonju tog vi toget videre til Suwon, hvor vi havde en enkelt overnatning og tid nok til at se den gamle UNESCO bymur, som man kunne gå langs og det gav da også nogle drømme om at engang gå på den kinesiske mur.

Efter Suwon, trillede vi med metroen til sidste stop i Sydkorea, Seoul. Her havde vi 4 overnatninger og vi kan sige at Seoul er en dejlig by. En kæmpe by, med masser af liv, som også modernitet, men også traditionelle værdier.

I Seoul fik vi set flere af de store kejsertempler og vi besøgte den hemmelige have, som man kun kan komme ind i med guide. Flotte små søer med koifisk, gamle træer, pagoder og pavillioner i massevis. Desværre kan vi konkludere at japanerne har ødelagt en stor del af sydkoreas mindemærker under den japanske invasion. Og den ene gamle ting der stadig stod fra 16-1700 tallet, var blevet brændt ned i et hærværk i 2010 ca.

I Seoul var vi også oppe i Seoul Tower, som gave et flot syn over hele metropolen og solnedgangen så helt fantastisk ud. Også i Seoul findes der en gammel Hanok village som vi gik rundt i og her var der også mange af deres egne turister der var glade for at leje en hanbok (traditionell kjole), som skabte en autentisk atmosfære i området.

En af mine top ting jeg gerne ville se i Sydkorea, var grænsen til Nordkore og den demilitariserede zone (DMZ), dog var der en amerikaner der en måned inden vi var der valgte at flygte ind i Nordkorea mens han var på en lignende tur og det gjorde så at turene blev voldsomt reducerede i hvad man mødte se. Vi kom så kun til ca. halvdelen af hvad man eller så (selvfølgelig var det mest spændene nu ikke på programmet mere). Nå sådan var det. Men det gjorde det så heller ikke bedre at det var så overskyet at man næsten ikke kunne se sin egen hånd når man rækte den frem. Så det blev ikke til mere end et par sekunders klarhed, der gjorde at man kunne se lidt af et bjerg på Nordkoreas side. Konklusion, jeg må tilbage engang igen.

(vores udsigt til Nordkorea)

Vi kunne dog trøste os med et besøg på en Nordkeoransk restaurant, som smagte fremragnede og havde en flot udsigt over byen.

Ellers var der kun et besøg på Korean war memorial tilovers og så følte vi også at vi var kommet godt rundt i Seoul.

Sidste dag i Sydkorea skulle vi tidligt op og der tog vi ud til lufthavnen, hvor turen gik videre til Taiwan.

# data[].attributes.attachment_link.title
På oplevelse i Sydkoreas mangfoldige seværdigheder

# data[].attributes.attachment_link.description
Ankommet til Busan, Sydkorea, som er landets største havneby. Starter vi dagen ud med at gå lidt rundt blandt lokalbefolkningen, der meget ...

# data[].attributes.body
Link til gutternes blogindlæg fra Taiwan

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vi ankommer til Taiwan hen på eftermiddagen, hvor vi relativt hurtigt kommer igennem grænsekontrollen og med et nyt stempel i passet begiver vi os hen til vores hotel. Kiwi express hotel hedder vores hjem de næste par dage og det var ikke helt noget at råbe hurra for. Men på den anden side skulle vi også bare have et sted at sove, dog var det lidt træls at man ikke kunne låse døren.

I Taipei som var første stop, havde vi tre overnatninger og vi nød storbyens liv og meget kinesiske atmosfære. Den første dag blev det ikke meget mere end et tempelbesøg og lækker mad på de mange små gaderestauranter. Man må sige, at i Taiwan ved de ihverfald hvordan man laver en god nudelsuppe.

Næste dag stod Taipeis gamle Konfucius tempel på programmet, som var en oldgammel kinesisk filosof, som levede i 500 f.Kr. Stadig idag oplæres folk i Konfucianisme og hans tankegang prises i flere steder i Østasien. Efter templet, tag vi en Uber ud til "The National Temple Museum", hvor de havde en stor udstilling med gamle kinesiske skrifter og porcelæn. Museet var meget godt lavet og det var sjovt og spænende at se de gamle kinesiske tegninger og Ming vaser, som man kender det fra film og billeder. Taiwan gav os helt klart en foresmag på Kina. Sidst på aftenen skulle vi selvfølgelig op i Taipei 101, som engang har været verdens højeste bygning. Herfra så vi solnedgangen og sluttede af med en øl på en af de nærliggende rooftop barer.

Sidste hele dag i Taipei brugte vi på at tage ud til Jiufen, som er en gammel guldmineby belligende i det nordlige Taiwan. Byen selv startede som en landsby i 1600-tallet under det kinesiske Qing-dynasti, hvor der kun boede 9 familier i landsbyen. Det var først i slutningen af 1800-tallet, hvor konstruktionen af en ny jernbane, gjorde at man fandte spor af guld i nærheden af landsbyen. Dette skabte en massiv vækst og landsbyen voksede sig hurtigt til en by. Idag kan man gå rundt i Jiufen oldstreet, som er helt fantastisk bestående af mange små mad og teboder samt hele tehuse. Gaden, der ikke var mere end fire personer bred vrimlede med scootere, trækvogne og en masse taiwanesere. For enden af gaden, ender man i det gamle tehus distrikt, hvor vi selvfølgelig fik en tee og med udsigt over det Østkinesiske hav. Som afslutning, ville vi tage på det lokale guldminemuseum, men eftersom at alle skilte og google maps, viste i forskellige retninger, var det ikke nemt at finde ud af, hvor museet nu lå. Dog lykkedes det alligevel for os at finde det, men det gav så også mening for os, hvorfor det var så svært at finde. Eftersom at det ikke lignede at museet havde haft besøgende, siden folk flyttede til byen for at finde guld i starten af 1900-tallet.

Det skal siges at der måske var en eneste dag, hvor vi havde tørvejr i Taiwan og ellers regnede det:( og når det regner i Taiwan, så regner det virkeligt!!!

Efter Taipei tog vi toget til Taichung, som viste sig ikke at være den mest spænende by, og slet ikke i regnvejr. Vi startede med at tage ud til Rainbow village, et gammelt barakområde, som gennem festlige farver, var blevet skabt til live igen. Men da vi ankommer havde de selvfølgelig valgt at holde lukket den dag, selvom der på nettet stod at de havde åbnet. Typisk. Vi knipser et lille billede hen over en af murene og begiver os den lange tur tilbage, der både involverer taxa og tog. Vi slutter dagen af med en lækker aftensmad og begiver os derefter i seng.

Næste dag var vaskedag og efter vi havde afleveret vores vasketøj til et renseri, går vi tilfældigvis forbi en friseur, hvor vi allesammen får et klip. Friske og plejet, bliver resten af regnvejrsdagen brugt på at udforske byens cafeer og testeder.

Dagen efter tager vi toget videre til Taiwans gamle hovedstad under kolonitiden, Tainan, som var hollændernes hovedsæde, da øen stadig blev kaldt Hollandsk Formosa. Tainan var en meget dejlig by, der bød på en masse kultur og flot natur. I Tainan besøgte vi også en masse templer som havde både drager og de obligatoriske koisøer og man følte sig, som var man i Kina, (tror vi). Dagen efter lod vi templerne ligge og tog istedet ud til den store national park, Taijiang, som består af et stort mangroveskovsområde. Efter en længere bustur og en lille gåtur ankommer vi til nationalparken som ved første blik synes at se ret død ud. Ingen mennesker og kun en sølle lille politistation. Da vi går lidt videre, møder vi på et tidspunkt en lille dame, som er i veldigt humør og god til engelsk. Hun får ringet til nogle forskellige personer og fikser en lille bådtur til os. Det skulle så vise os at vi var kommet på en ecotourism tour, hvilket skulle oplære turisterne i hvordan befolkningen fiskede i området og hvilke dyr der levede i parken. Vi ventede og ventede og der kom ikke rigtig flere og vi begyndte at tro at vi var de eneste. Men i sidste minut kom der en stor bus med pensionister fra det sydlige Taiwan. Og de var selvfølgelig helt oppe at køre over at der sad to store danskere og en tysker i samme båd. Og guiden der ellers fortalte lystigt om de flotte omgivelser blev fuldstændig trumfet af os. De pensionisterne fes rundt om os for at tage billeder mens de grinte og snakkede højlydt. De betød i sidste ende at det kun var de foreste rækker der hørte på hvad guiden sagde og vi fik da også lidt ondt af hende. Men vi fandt ud af at hun ikke tog det så tungt og selv syntes det var sjovt. Vi havde også en sjov oplevelse og alle gik glade derfra.

De sidste to dage i Taiwan tilbragte vi i samme by, som vi også skulle flyve fra, Kaohsiung. Kaohsiung, var heller ikke den mest spænende by og med dårligt vejr, var der igen ikke meget at lave. Det lykkede os da alligevel at besøge et af byens markeder og den store Lotus Lake, hvor der omkring lå en masse templer, som gav læ for regnen. Sidste aften sluttede vi af med et brag af en aftensmad hvor vi bestilte to hele høns med ris. Hønsen var skåret i stykker, men hoved og fødder, kom da stadig med. Det smagte fantastisk og med mætte maver gik vi i seng, da næste dag var rejsedag.

Vi er alle blevet enige om at vis. vi engang kommer tilbage til Taiwan, skal man helt klart skære ned på byerne og istedet besøge de mindre steder tæt på midten af øen, som byder på meget flot natur og desuden også tage på den mere uberørte østlige side af Taiwan. Dertil vil vi næste gang selvfølgelig også be om bedere vejr. Alt i alt et spænende land at rejse rundt i.

Næste stop. Vietnam. Vi ses.

# data[].attributes.attachment_link.description
Vi ankommer til Taiwan hen på eftermiddagen, hvor vi relativt hurtigt kommer igennem grænsekontrollen og med et nyt stempel i passet begiver...

# data[].attributes.body
Selvom det var noget besværligt lykkedes det os til sidst at komme ind på Trainstreet. Meget mærkeligt at se toget så tæt på

# data[].attributes.body
Akha kvinde i traditionel dragt høster ris på den hårde måde

# data[].attributes.body
For en gangs skyld havde vi valgt et lidt mere luksuriøst hotel. Udsigten fra 15 etage var fantastisk.

# data[].attributes.body
Angkor wat templet er fantastisk smukt og stort. Vi var forholdsvis heldige med vejret da vi var der. Med lejede cykler kom vi let omkring.

# data[].attributes.headline
Sibulan, Negros Oriental, Filippinerne 2023

# data[].attributes.subject
Sibulan, Negros Oriental, Filippinerne 2023

# data[].attributes.body
Fra Sibulan tog vi hurtigfærgen mod Cebu. Overfarten varede kun 20 minutter.

# data[].attributes.body
Chokolade bjergene ved Carmen på Bohol er meget populære. Vi var så heldige at have forrygende vejr midt i regntiden. Vi besøgte stedet på vores lejede scootere, hvilket var 1. gang vi prøvede at transportere os selv på den måde

# data[].attributes.body
Tarsierne på Bohol er vendens mindste primat art. De er nataktive, hvilket jo let at se på øjnenes størrelse.

# data[].attributes.headline
Nuts Huts, Loboc, Bohol, Filippinerne 2023

# data[].attributes.subject
Nuts Huts, Loboc, Bohol, Filippinerne 2023

# data[].attributes.body
Vi havde 3 overnatninger på Nuts Huts, et fantastisk sted. Lige ved floden ude i junglen

# data[].attributes.body
Vi startede vores første udflugt fra Bajawa med at tage til Wolobobo, hvorfra der var en spektakulær udsigt mod Gunung Inerie

# data[].attributes.body
Ved Ruteng ligger de flotte edderkoppespinds rismarker. Vi var heldige med både vejret og chaufføren denne dag. På trods af at markerne vitterligt ligner et edderkoppespind synes Peter nu at de er lidt overvurderede.

# data[].attributes.location_name
Komodo, West Manggarai Regency, East Nusa Tenggara, Indonesien

# data[].attributes.headline
Komodo,  East Nusa Tenggara, Indonesien 2023

# data[].attributes.subject
Komodo,  East Nusa Tenggara, Indonesien 2023

# data[].attributes.body
Øen Komodo er hjemsted og navngiver for den fæle Komodo varaner. At se dem i det fri var et stort ønske, og vi blev ikke skuffede

# data[].attributes.body
Gutternes indlæg fra Osaka og Kyosan

# data[].attributes.attachment_link.title
På helligt besøg hos Shingon buddhisterne

# data[].attributes.attachment_link.description
Osaka første dagen bød på en tur til Universal Studios, som også findes i U.S.A. og er det somme som en forlystelsespark, bare at den fokus…

# data[].attributes.body
Vi havde en super tur til det store, og smukt bevarede 1200 år gamle buddistiske tempel i Borobudur. Et godt tip, betal lidt ekstra for at få lov til at komme op på templet.

# data[].attributes.body
Nede i vulkan krateret på Igen findes verdens sidste svovlmine. Minearbejderne arbejder stort set uden sikkerhedsudstyr, og bærer selv omkring 70 kilo svovl op til kraterets kant ad gangen. Imponerende, og trist at det stadig finder sted.

# data[].attributes.body
områdets højeste punkt var en prøvelse at bestige, men udsigten var næsten det hele værd. Problemet var 2 delt, varmen varen faktor, men værst var at der ikke var nogen sti til toppen, eller ned igen for den sags skyld.

# data[].attributes.body
Link til Christians blogindlæg fra Tokyo

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Dagen starter lidt sent. Vi er kommet lidt for sent i seng (bare rolig, det er ikke fordi vi var ude og feste). Vi starter med hotellets knap så eksklusive morgenmad og ruller så videre ud i byen for at se Senso-Ji templet. Et ret så imponerende tempel med mange enormt mange turister og besøgende. Vi gik og beundrede de mange boder og det flotte gamle Japanske byggeri.

Vi købte et lod til et "fortune letter", som fortalte at en rejse var god til styrke vores fremtidige skæbne samt at alle vores ønsker vil blive opfyldt. Det takker vi selvfølgelig ikke nej til. Se billede hertil.

Herefter gik det videre i varmen for at besøge Ueno Zoo, hvor vi var langt fra de eneste der havde det varmt. Det er altid sjovt at være i Zoo, men det var tydeligt at forholdene for dyrene her i Japan er langt fra dem vi er vandt til at se i Tyskland og Danmark. Det var ikke meget plads til dyrene og de fleste af dem havde nok heller ikke lyst til at tage et smut ud i de 37 grader der var på det tidspunkt vi var der og især ikke isbjørnen. Det var ikke en oplevelse som vi havde forventet, men det giver en del stof til eftertanke angående dyrevelfærd herovre.

Ud af Zoo kommer 3 sultne drenge, som ihærdigt leder efter noget mad. Vi skulle hurtigt finde noget og det endte med at blive en lokal japansk restaurant, hvor at de ikke snakkede noget som helst engelsk. Vi endte med at bestille det vi tror er almindelig ramen, som i dette tilfælde er en stew med råt wagyu kød. Personalet kunne heller ikke holde masken og grinede, det må være første gang i årevis, at de har solgt den ret vi bestilte. Skeptiske og uforstående ventede vi 30 minutter på, at retten bliver færdig på komfuret direkte foran os, hvorpå vi kunne konkludere at det smagte nogenlunde, men ikke var noget vi skal prøve mere på denne tur. Heldigvis kunne det skylles ned med nogle iskolde japanske øl og på vej hjem en hel masse Sake fra døgnkioskerne (den billige er den bedste sake).

Udover det tog vi på Japansk Casino i Akihabara om aftenen og tabte 1000 yen hver, fordi vi hverken kunne læse eller forstå hvad der foregik.

Idag spiste vi for en gangs skyld ikke morgenmad på hotellet, men begav os ud i tokyo for at finde noget billigere og bedre. Det blev til "hurtige 7-eleven ristrekanter" og en toast. Næste stop var Tsukiji fiskemarkedet, som havde mange ting man kunne købe alt fra krabber og tørret fisk til tørrede frugter og wasabinødder. Det var meget spændende at se og hyggeligt at gå igennem de smalle stræder i distriktet.

Videre gik det til Tokyo Tower, hvor vi skulle op og se udover byen. Vejret var klart så vi kunne se alle højhusene og langt ud over horisonten. Der var gang i tårnet eller det syntes vi ihverfald, det føltes nemlig som om at tårnet gyngede da vi var inde i det.

Frokosten blev afholdt på en lokal japansk restaurant på Memory Lane, som vi var yderst tilfredse med. Her var der ihverfald tale om et original og traditionel japansk restaurant, hvor de havde klemt en lille bordplade langs køkkenet.

Ligenu ligges der på hotelværelset og lades op, indtil det går videre til aftenens brag af en fodboldkamp, hvor Kawasaki Frontale møder Bayern München. Vi er spændte og glæder os mega meget til at se Japan National Stadium og Kawasaki Frontale der giver Bayern München en ordentlig en på låget.

(Kampen endte 1:0 til Bayern)

Alt i alt bliver dagen en kæmpe Feini.

# data[].attributes.attachment_link.description
Dagen starter lidt sent. Vi er kommet lidt for sent i seng (bare rolig, det er ikke fordi vi var ude og feste). Vi starter med hotellets k...

# data[].attributes.location_name
Ende Regency, East Nusa Tenggara, Indonesien

# data[].attributes.headline
Ende, East Nusa Tenggara, Indonesien 2023

# data[].attributes.subject
Ende, East Nusa Tenggara, Indonesien 2023

# data[].attributes.body
Vi gik op til et lokalt udsigtspunkt hvorfra man havde en fin udsigt over den vulkanske halvø syd for Ende.

# data[].attributes.body
vores frokoststed på turen fra Dili til Kupang. En gejlet minibus og benzin på flasker.

# data[].attributes.body
Fyrtårnet ved Kupangs gamle havn. Kyststrækningen er smuk, men svær at komme til på grund af håbløs byplanlægning

# data[].attributes.location_name
Kupang City, East Nusa Tenggara, Indonesien

# data[].attributes.headline
Kupang City, East Nusa Tenggara, Indonesien 2023

# data[].attributes.subject
Kupang City, East Nusa Tenggara, Indonesien 2023

# data[].attributes.body
den gamle Hollandske naturhavn i Kupang, Vi var der ved lavvande, men dag vi gik forbi et par timer senere flød de små både

# data[].attributes.attachment_link.keywords[]
Boats and boating--Equipment and supplies

# data[].attributes.body
Vores dejlige Homestay i Beloi. Vi var super glade for at bo ved Estevao

# data[].attributes.body
Jesus bagside stranden ved den store Christi Rei statue. Vi havde ikke det bedste vejr derude.

# data[].attributes.body
Stranden foran Marios place var fantastisk. adara er et sted der i den grad er udenfor masseturismen, ingen butikker, ingen strøm, og intet mobilnet

# data[].attributes.body
Vi boede tæt på den lille landsby Wongaya gede. I den lille by var der 2 primitive spisesteder og nogle gadekøkkener