# data[].attributes.body
Korset symboliserer kristendommen, lidelse og død, men også frelse og opstandelse.
Korset hænger også sammen med  Jesus blev korsfæstelse, hvor man blev henrettet op et kors.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
kors, symboliserer kristendommen, lidelse og død, men også frelse og opstandelse og - for nogle korstypers vedkommende - frugtbarhed og Solens bevægelse som et hjul og måske de fire verdenshjørner. De fleste korstyper er kædet sammen med kristendommen og Jesu korsfæstelse, dvs. henrettelse på et kors. Henrettelsesmetoden, at blive hængt op på et kors, en opretstående træpæl evt. med en tværplanke, kendes fra persisk og romersk praksis; metoden er ualmindelig brutal, og Jesus på korset kan bl.a. tolkes som absolut nulsituation i gudsforladthed. Men korsfæstelsen gengives på bl.a. krucifikser på to måder: Enten er Jesus den lidende, smerternes mand, forvreden og blodig, eller også er han triumferende og breder armene velsignende ud, og korset bliver på en måde Livets Træ og kan på fremstillinger være forsynet med grønne blade mv. Jesu lidelse og død er stedfortrædende og tolkes som syndsforladende og livgivende for andre.

Blandt de almindeligste kristne kors er det latinske, det græske, Sankt Georgkors, malteserkors og ringkors. Men flere korstyper har eksisteret før kristendommen eller i andre kulturer. Det gælder fx det egypiske ankh-kors, en hieroglyf med betydningen "liv", som overtages af den koptiske kirke. Og det gælder hagekorset eller svastikaen, som er udbredt i indoeuropæisk kultur, fx i Indien og i det gamle Norden og også findes i Kina og Japan. Svastika betyder på sanskrit "tegn for god lykke", og tegnet er et lykketegn, med rod i et soltegn. I nazismen, der brugte symboler fra Nordens hedenske periode, var hagekorset et centralt symbol sammen med den falliske hilseform "Heil Hitler" og er derfor for evigt forhadt og ubrugeligt. Når der fx på Carlsbergs bygninger i Valby findes hagekors, har det intet med nazismen at gøre - bygningerne er fra før nazismen -, men derimod med indisk eller indoeuropæisk symbolik, hvori også fx elefanterne indgår.

Korset er indgået som symbol for kristendommen som sådan, fx i korsfarerperioden, begyndende 1095, hvor der i en række korstog kæmpedes om herredømmet over især Jerusalem med muslimerne, halvmånens og sværdets folk. Korsfarerne havde et kors syet på deres dragt og flag med kors på blev også almindelige.

Hjælpeorganisationen Røde Kors hedder i muslimske lande Røde Halvmåne. Kors anvendes på gravsten og i dødsannoncer, i vore dage også generelt, uden nødvendig kristen tilknytning.

"Kors" har en række medbetydninger; man kan tale om "at bære sit kors", dvs. sin byrde og skæbne eller at gå i Jesu fodspor; et "kors for tanken" er det paradoks, at Jesus lod sig korsfæste for at frelse. At gøre eller slå korsets tegn anvendes i kirkelig sammenhæng af præsten som sejrs-, freds- og trostegn og i folketro som ondtafværgende trylleformularer, og korsformen er almindelig i amuletter, fx som halssmykker. I en række salmer, bl.a. Grundtvigs "Tag det sorte kors fra graven!", 1832, beskrives påskeunderet som, at "Guddomsmanden" sprænger dødens bånd, som var det Føniksfuglen, der opstod fra sin askekrukke. I Agnus Dei lyder det: "O du Guds Lam uskyldig, / for os på korset slagtet!". I Agnus Dei-fremstillinger af Jesus ses han ofte bærende et korsbanner. I tekster fra pietistiske og herrnhutiske kredse understreges det lidelsesprægede i korssår-symbolikken ved fx at blive sammenstillet med nadveren. Nogle salmer og sange kan også spille på, at korset indgår i det danske flag Dannebrog, der mirakuløst faldt ned under et "korstog" i Estland: "Nu vajer korset højt i folkets banner", kan Chr. Richardt fx skrive i 1861. En række lande har et kors i deres flag. Malteserkorset blev brugt som firmamærke for De Danske Spritfabrikker og DFDS. Ridderordener mv. bruger en lang række kors som æresmærker, fx storkors, ridderkors, Jernkorset.

Polemisk skriver Søren Kierkegaard under "kirkekampen" kort før sin død i 1855, at mens Jesus led og bar sit kors på ryggen, bærer nutidens bisper korset på brystet, som borgerlige hæderstegn: De har kors og bånd og stjerner på og viser dem pralende frem. Barsk er tonen også i Ole Sarvigs beskrivelse af huse "med kors- og krydsøjne", som et gennemgående symbol for isolation og apati i hans store digtkreds fra 1940'erne. I forbindelse med kampen mod islamistisk terror brugte præsident George W. Bush udtrykket "crusade", "korstog"; det blev taget særdeles unådigt op i muslimske kredse, som om der nu skulle indledes en ny kristen korsfarertid.

Artiklen kors er en del af Symbolleksikon; en bog med ca. 1400 opslag på over 600 sider. Læs mere om bogen på gyldendal.dk

# data[].attributes.attachment_link.description
kors, symboliserer kristendommen, lidelse og død, men også frelse og opstandelse og - for nogle korstypers vedkommende - frugtbarhed og Solens bevægelse som et hjul og måske de fire verdenshjørner. De fleste korstyper er kædet sammen med kristendommen og Jesu korsfæstelse, dvs. henrettelse på et kors.

# data[].attributes.body
Dette symbol er brugt til at repræsentere  selve islam. Symbolet er ikke oprindeligt muslimsk oprindelse det var et polytheistisk ikon som var vedtaget under islamets spredning.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Forskerne er ikke enige om, hvilken forbindelse halvmånen har til islam. Først med Det Osmanniske Imperium (1299-1922) blev halvmånen og stjernen forbundet med den muslimske verden, skriver religionsforsker Brian Arly Jacobsen

Spørgsmål om symboler i islam

Kære brevkasse,

Hvad er det for en gammel religion, islam har inkorporeret eller knytter sig til? Når månen er valgt som symbol, må det have en betydning; astrologi og månefaser er en del af islam. Hvorfor ikke solen, som religioner i så mange tidsaldre har gjort til en slags gud?

Hvorfor så meget ondskab i islam; dræb jøder, dræb alle, der ikke vil underkaste sig Allah. Er Allah en gammel krigsgud?

Venlig hilsen,
Karsten Larsen

Svar fra religionsforsker

Kære Karsten Larsen,

Halvmånen og den femtakkede stjerne er internationalt anerkendt som et af islams symboler. Det bliver blandt andet brugt af Røde Kors søsterorganisation i muslimske lande, Røde Halvmåne. Flere lande med muslimsk dominerede befolkninger benytter symbolerne i deres flag, såsom Algeriet, Malaysia, Pakistan og Tyrkiet. Det opfattes ofte som en symbolsk pendant til de kristnes kors og jødernes davidsstjerne.

Historien om symbolets oprindelse er omdiskuteret. Nogle forskere mener, at det er et resultat af centralasiatiske befolkningers brug af himmelsymboler i præislamisk tid, som efter islams udbredelse i disse regioner blev en del af islams symbolbrug.

Andre forskere mener, at det er et resultat af præislamiske symboler brugt i Middelhavsregionen. Den kartaginiensiske skytsgud Tanit og den græske jagt- og månegud Diana benyttede begge halvmånen som symboler og disse er så blevet en del af islams symbolbrug, da islam spredte sig til disse regioner.

Byzantium, som senere blev kendt som først Konstantinopel og efter 1453 Istanbul, antog halvmånen og stjernen som sit symbol efter en vigtig sejr i år 670 før Kristus. Spørgsmålet om Byzans og Konstantinopels symboler vender vi tilbage til.

Det tidlige muslimske samfund havde givetvis ingen egentlige symboler (det er der ringe kildemæssigt belæg for at hævde). Under profeten Muhammad brugte man ensfarvede flag, generelt i sort, hvid eller grøn.

Senere brugte muslimske ledere samme flag uden nogen symboler i flaget. Koranen er meget klar, hvad angår spørgsmål om tro og himmellegemer:

"Til Hans tegn hører natten og dagen, solen og månen. Kast jer ikke ned hverken for solen eller for månen! Kast jer ned for Gud, der har skabt dem, hvis der Ham, I tjener." (Sura kapitel 41, vers 37, Ellen Wulffs oversættelse af Koranen, Forlaget Vandkunsten 2006).

Det betyder dog ikke, at månen og andre himmellegemer ikke havde nogen betydning i tidlige islamiske samfund. Hilal er et arabisk begreb, som først blev anvendt i det præ-islamiske Arabien, men som siden også fik stor betydning i den islamiske verden.

Hilal betyder halvmåne, helt konkret den lille halvmåne, der er synlig efter en nymåne. Muslimer kigger efter Hilal, når de skal fastsætte begyndelsen og slutningen af islamiske måneder. Hilal er altså en del af muslimernes kalendersystem. Koranen siger om dette i Sura kapitel 2, vers 189:

"De spørger dig om nymånerne. Sig: De er tidsangivelser for menneskene og for valfarten." (Ellen Wulffs oversættelse af Koranen, Forlaget Vandkunsten 2006).

Det var først med Det Osmanniske Imperium (1299-1922), at halvmånen og stjernen blev forbundet med den muslimske verden. Da tyrkerne erobrede Konstantinopel (Istanbul) i 1453, overtog de byens eksisterende flag og symbol. Det blev så fast en bestanddel af det osmanniske folks symbolbrug, at også den sekulære tyrkiske stat overtog halvmåne- og stjernesymbolet i deres flag kaldet Ay vildız (betyder: måne stjerne).

I hundreder af år regerede Det Osmanniske Imperium i den muslimske verden. Efter århundreders kamp med det kristne Europa, er det måske nok forståeligt, hvorfor dette imperiums symboler er blevet knyttet til den islamiske tro som helhed i folks bevidsthed.

Venlig hilsen,
Brian Arly Jacobsen
Religionsforsker
Svar fra dansk muslim
Når jeg har skullet finde illustrationer til mine bøger, er jeg altid instinktivt gået udenom halvmånen og den femtakkede stjerne, som af mange opfattes som "islamiske symboler".

Månens faser er grundlaget for den islamiske månekalender - en ny måned begynder ved nymåne - men i Koranen sura 41, vers 37 hedder det klart og utvetydigt: "Tilbed hverken solen eller månen, men tilbed Gud, der skabte dem, hvis det er Ham, I tjener,", og derfor er det mig ubegribeligt, hvorfor halvmånen og den femtakkede stjerne kunne ende som "islamiske symboler".

Disse symboler stammer nemlig oprindeligt fra Centralasien, hvis indbyggere tilbad solen, månen og stjernerne. De skulle også være blevet brugt for at illustrere den kartaginiensiske gudinde Tanit og den romerske gudinde Diana. Halvmånen fandtes også i Konstantinopels flag allerede før Kristi fødsel.

Det tidligste muslimske samfund havde ikke noget decideret symbol; men muslimske karavaner brugte ensfarvede flag: sorte, grønne eller hvide, uden skrift eller symboler af nogen art.

Det var først under osmannerne, at halvmånen og stjernen blev forbundet med den muslimske verden. Da tyrkerne erobrede Konstantinopel i 1453, tog de byens symbol til sig. Det fortælles, at det osmanniske riges grundlægger, Osman, havde en drøm, hvori halvmånen strakte sig fra den ene ende af verden til den anden. Og derfor beholdt han halvmånen som symbol for sit dynasti.

Halvmånen og stjernen har som symbol overlevet det osmanniske riges fald i 1923 og findes i mange muslimske landes nationalflag; men eftersom islam historisk set ikke har haft noget symbol, forkaster mange muslimer halvmånen og stjernen som u-islamiske, hedenske symboler.

Med venlig hilsen
Aminah Tønnsen
Forfatter
Svarenegiver udtryk for panelisternes holdning. Religion.dk har inviteret religionsforskere og repræsentanter fra forskellige religioner og religiøse grupperinger til at besvare de spørgsmål, som sendes til "Spørg om religion". Alle svar i "Spørg om religion" giver udtryk for panelisternes egen holdning, ikke for hvad religion.dk mener.

# data[].attributes.attachment_link.description
Forskerne er ikke enige om, hvilken forbindelse halvmånen har til islam. Først med Det Osmanniske Imperium (1299-1922) blev halvmånen og stjernen forbundet med den muslimske verden, skriver religionsforsker Brian Arly Jacobsen Kære brevkasse, Hvad er det for en gammel religion, islam har inkorporeret eller knytter sig til?

# data[].attributes.body
Aum er en enhed med Gud og en forening af det fysiske og det spirituelle, det er en metode der bruges i Hinduismen til at meditere.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Aum betyder enhed med Gud og en forening af det fysiske og det spirituelle, svarer hinduist og debattør Dhamu Chodavarapu
Spørgsmål:
Hvad betyder aum-tegnet?

Med venlig hilsen
Kasper
Svar:
Kære Kasper

Aum (ohm) er symbolet på essensen i hinduismen. Aum betyder enhed med Gud og det at forene det fysiske med det spirituelle.

LÆS OGSÅ: OM/AUM er identisk med Guds person

Det er også symbolet på Gud og hans 3 former som skaberen (Brahma), opretholderen (Vishnu) og ødelæggeren (Shiva) Treenigheden, den hinduistiske livsopfattelse.

Aum betragtes som den helligste stavelse, den første lyd fra Gud og lyden, hvorfra alle andre lyde opstår, om det så er musik eller sprog.

Aum er tidløs, indeholder fortid, nutid og fremtid.

Hindu fader vor starter med Aum, videre Bhoor, Bhuva og Suah, som repræsenterer henholdsvis jord, atmosfære og himmel (fødsel, liv og død).

Aum er moder til alle sprog og er verdens enighed.

Man ser Aum i islam som gudstegnet Allah. På arabiske sprog skrives bogstaver fra højre til venstre, og hvis man læser Aum fra højre, er det det samme som Allah.

Lord Shiva, skaberen af dansekunsten frembragte lyden Aum.

Alle bønner, recitationer af hellige tekster og yoga starter altid med udtalelse af Aum.

Med venlig hilsen
Dhamu Chodavarapu, hinduist og samfundsdebattør

# data[].attributes.attachment_link.description
Aum betyder enhed med Gud og en forening af det fysiske og det spirituelle, svarer hinduist og debattør Dhamu Chodavarapu Spørgsmål: Hvad betyder aum-tegnet? Med venlig hilsenKasper Svar: Kære Kasper Aum (ohm) er symbolet på essensen i hinduismen. Aum betyder enhed med Gud og det at forene det fysiske med det spirituelle.

# data[].attributes.body
Fisken er et gammelt symbol og er fra da kristus blev født og den nye tro tilhængere ofte var udsat for forfølgelse, brugtes fisken som gensidigt kendetegn mellem kristne.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I dag er Jesus-fisken et tegn på kristendom. Men sådan har det ikke altid været. Fiskens historie som religiøst symbol går langt tilbage

Fisken er et symbol, der er blevet brugt gennem årtusinde af forskellige religioner, og har blandt andet repræsenteret guddomme, frugtbarhed og genfødsel.

Her er et par eksempler på, hvordan fisken er blevet brugt som symbol indenfor religioner, der er ældre end kristendommen.

Fisken som symbol på en guddom
I hinduismen benytter man sig stadig af fisken som symbol. Blandt andet er en af gudens Vishnus fysiske former en fisk Vishnu brugte fiske-formen til at redde mennesket fra en stor oversvømmelse. På hinduernes hellige sprog sanskrit hedder fisk Matsya, og det er netop navnet på Vishnus fysiske fiskeform. Matsya vises ofte med fire arme og en fiskehale.

Klik her for at se et billede af Matsya.

Også den romerske gud Neptun kan man finde afbilledet med en halv fiskekrop og dermed se som en repræsentation af fisken som en guddom.

Klik her for at se et billede af Neptun.

Fisken som symbol på frugtbarhed
I antik mesopotamisk religion fandtes en syrisk, sø-gudinde, der hed Atargatis. Atargatis var blandt andet gudinde for frugtbarhed. Hun blev ofte repræsenteret ved fisk eller havfruer, da hun skulle have haft en fiskelignende krop. Hendes søn blev kaldt Ichthys, der betyder fisk.

Klik her for at se et billede af Atargatis.

I Bibelen kan man læse om et folk, der hedder filisterne (1. Samuelsbog, 5: 2) og om, hvordan de havde et tempel for Dagon. Dagon var afbilledet som halv mand og halv fisk og symboliserede - ligesom vi har set før - frugtbarhed.

Klik her for at se et billede af Dagon.

Fisken som symbol på genfødsel og livskraften
Blandt de gamle orientalske religioner fandtes en indisk gruppe, der troede på, at fisk indeholdt afdøde sjæle. Under et ritual spiste de derfor bestemte fisk i den overbevisning, at sjælen ville blive genfødt som et nyfødt barn.

De første kristnes brug af fisken som symbol
Fisken som symbol på kristendom blev brugt af de kristne første gang i det 1. århundrede. At de kristne tog fisken til sig som en repræsentation på deres religiøse tilhørsforhold, er ikke så mærkeligt.

Fisken er nævnt og brugt symbolsk mange gange i Det Nye Testamente. For eksempel kaldes Jesus disciple menneske-fiskere (se Mark 1:17) mange af dem var oprindeligt fiskere, inden de blev Jesu diciple, men udtrykket kan også tænkes symbolsk som en henvisning til, at de nu skal fiske eller hverve mennesker til den nye tro, kristendom.

De fleste kender historien om bespisningen af de fem tusinde med blot fem brød og to fisk. Denne historie er blot én ud af mange om Jesu mirakler, hvor fisken indgår som et element.

Fisk hedder på græsk Ichthys. Hvis man ser ordet Ichthys som et ord formet af de første bogstaver fra andre ord (et såkaldt akronym) kan det stå som en henvisning til Jesus Kristus Guds Søn Frelser.

I iota; er det første bogstav i det græske ord Iesous, Jesus
X Chi; er det første bogstav i det græske ord Christos, Kristus
Q Theta; er det første bogstav i det græske ord Theos, Gud
U Upsilon; er det første bogstav i det græske ord Yios, Søn
S sigma; er det første bogstav i det græske ord Soter, Frelser

I mange år efter Jesu død var de kristne en forfulgt flok. For at undgå overfald holdt de ofte deres religion hemmelig og brugte symboler til at udtrykke deres tro. Da korset var et for tydeligt tegn, benyttede de ofte fisken netop fordi mange andre religioner på dette tidspunkt benyttede forskellige former af fisken som symbol, var det ikke var så tydeligt kristent som korset.

Når to personer mødtes kunne den ene tegne den ene halvdel af fisken på vejen var den anden også kristen kunne han tegne den anden halvdel og dermed fuldende fisken. På den måde vidste de, at de begge var kristne.

Også kristne menigheder og deres samlingssteder blev holdt skjult. Derudover skiftede mødestedet fra gang til gang, så det var sværere at finde frem til for modstanderne. Derfor brugte de eksempelvis fisken som en vejviser. De kristne kunne så følge fiske-tegnet og finde frem til mødestedet.

Den udformning, som kristne i dag benytter sig af som symbol, opfattes normalt kun som kristent.

# data[].attributes.attachment_link.description
I dag er Jesus-fisken et tegn på kristendom. Men sådan har det ikke altid været. Fiskens historie som religiøst symbol går langt tilbage Fisken er et symbol, der er blevet brugt gennem årtusinde af forskellige religioner, og har blandt andet repræsenteret guddomme, frugtbarhed og genfødsel.

# data[].attributes.body
Fatimas hånd beskytter imod det onde og de onde øjne Fatimas hånd har fået navnet efter profeten Mohammeds datter Fatima. I islamisk sammenhæng kan de fem fingre symbolisere de fem søjler.

# data[].attributes.attachment_link.description
Symbolet er en del af en folkelig praksis, der også findes i andre religioner. I islam bruges symbolet blandt andet i form af en amulet, der beskytter mod det onde i overgangssituationer, forklarer religionsforsker Kate Østergård Spørgsmål: Jeg håber, at I kan hjælpe mig med at besvare et spørgsmål.

# data[].attributes.body
Brød og Vin bruges som kristent symbol henviser til den sidste nadvar, hvor Jesus spiser sidste måltid med sine disciple, før han ofre sig for mennesket.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ved nadvermåltidet viste Jesus sine disciple, at Gud igen ville gøre noget stort og ufatteligt i sit brogede folks hverdag, skriver sognepræst Michael Lerche Nygaard i sin prædiken til Skærtorsdag

Prædiketekst: 1. Korintherbrev 11, 23-26.
Ved gudstjenestens begyndelse har et barn og en voksen hjulpet hinanden med at stryge "blod" på dørkarmen af en dør, opstillet i kirkens kor.
Det jødiske påskemåltid blev indstiftet af Gud selv 1500 år før Kristus. Israels folk var dengang slaver i Egypten, og måltidet skulle de holde aftenen før deres befrielse. Den specielle fest skulle markere, at Gud nu greb ind i deres elendighed med store undere for at frelse sit folk.

Det var Gud, der bestemte menuen ved påskemåltidet. Det var nemlig ikke nogen almindelig festmiddag, men et måltid, der skulle forkynde et evangelium for dem, der spiste det. Der skulle spises usyret brød, det vil sige brød, som ikke var hævet. Israelitterne skulle ikke bruge tid på at lade dejen hæve, for de kunne blive kaldt afsted når som helst - Gud kunne give dem ordre til at bryde op meget pludseligt.

Sammen med det flade brød skulle der også lammesteg på bordet. Rundt om i hjemmene skulle familierne slagte påskelammet og smøre dets blod på karmene af deres yderdøre, som vi har set det i dag ved gudstjenestens begyndelse.

På selve befrielsesaftenen ville Gud lægge pres på Egyptens konge med en hård straf: I alle familier skulle det ældste barn dø. Men lammets blod skulle redde israelitterne fra at komme under den samme straf.

Dødsenglen ville gå forbi de huse, hvor der var lammeblod på dørstolperne. Bag de blodige døre skulle Guds folk få lov at spise deres måltid i fred - i Guds fred - beskyttet bag lammets blod.

Mon ikke de frelste familier bag de blodmærkede døre har fået den tanke: Hvorfor lige os? Hvorfor vil Gud skåne os af alle de mennesker, der findes i dette store land? Og svaret var da heller ikke spor indlysende.

Når Gud var så urimeligt kærlig over for dem, var det ikke fordi, de havde gjort sig fortjent til det. Tværtimod havde de gennem generationer vist sig som et meget stædigt folk, der gav Gud mange ærgrelser. Igen og igen ville de bestemme selv. Igen og igen havde de vendt det døve øre til, når Gud talte til dem gennem sine tjenere.

Der var faktisk ingen rimelighed i, at Gud reddede dem med påskemåltidet. De havde kun Gud at takke for deres frelse. Det var ham, der af betingelsesløs kærlighed havde besluttet sig for at være Gud for dem. Ikke på grund af gode gerninger, de havde gjort, men fordi han havde sluttet pagt med dem.

Når det kun var pagtsfolket, der holdt påskemåltid, så var det en ordning, Gud selv stod inde for. Det var ikke, fordi de var bedre end andre. De var folk af alle mulige slags. Men Gud havde sluttet pagt med dem, og det blev deres redning.

1500 år efter den første påske holder Jesus påskemåltid med sine disciple. De er en broget flok. Igen virkede det virkede som om, alle mennesketyper var med. Fiskere, håndværkere, boglærde og landsforrædere. Ja selv han, der skulle komme til at forråde Jesus. Nu sad de sammen med Jesus, der så ofte før var blevet kritiseret for at tage imod syndere og spise sammen med dem.

Dette påskemåltid blev anderledes. Her indstiftede Jesus nadveren. På den måde viste han, at påsken i Egypten forklarede den påske, de oplevede nu.

Ved nadvermåltidet viste Jesus sine disciple, at Gud igen ville gøre noget stort og ufatteligt i sit brogede folks hverdag. Noget så stort, at det ville overgå påsken 1500 år tidligere.

Gud ville igen slagte et påskelam. Men ikke bare det, de sidder med på deres tallerkener. Den nye pagts påskelam skal slagtes. Jesus ville selv tage påskelammets rolle, og give sit blod, for at mennesker kunne få mulighed for at søge ly bag det og finde Guds fred.

Gud ville igen befri mennesker. Og ikke blot en lille gruppe undertrykte. Befrielsen skulle få konsekvenser ud i hele verden. Slaveriet, som verden står i, slaveriet under synden og døden og djævelen, skulle ophæves. Lammets blod skulle løskøbe mennesker, så de kunne blive virkelig frie.

Gud ville igen sende sit folk afsted på rejse. Og denne gang ikke kun ørkenfolket. Gud ville nu samle og danne sig et nyt pagtsfolk af alle stammer og tungemål. Det var det nye pagtsfolk, dåbens folk, som også vi er med i. Folket, som er sat i bevægelse mod det nye land, han har udset. Deres rute kender de ikke, men målet kender de. Og Gud vil styrke dem undervejs. Og Guds pagtsfolk skal få lov til at smage hans måltid her på jorden og se frem til at spise det ansigt til ansigt med ham i herligheden.

I den kristne kirke holder vi påskemåltid hele året. Jesus har givet os nadveren som en gave, hans døbte folk må nyde ved gudstjenesten.

Og når vi i dag knæler ved nadverbordet i kirken, kan brød og vin stadig forklare, hvad Gud har gjort for os.

Under måltidet konfronteres vi med to billeder, der hver især rummer en lille prædiken. Det brød, vi plejer at bruge, ligner en lille mønt, præget med billedet af Jesus. Han er den, der står inde for "møntens" værdi, og på billedet ser vi ham på korset. Det minder os om, at Jesus har betalt for vores synder med det, han gjorde på korset.

I nadveren ser jeg også et andet billede: Spejlbilledet af mig selv i bunden af sølvbægeret. Dette billede bliver dækket af Jesu Kristi blod, når vinen skænkes i bægeret. På denne måde bliver jeg mindet om, at Jesu blod dækker mig. Gud ser mig gennem dette blod, og derfor kan jeg være retfærdig i Guds øjne.

Begge billeder kalder taknemmeligheden frem i mig for det blod, der udgydes for mig til syndernes forladelse.

For lidt siden læste vi en stump af et brev - det første brev, som Paulus skrev til menigheden i Korint. Modtagerne var kommet på vildspor i mange forskellige henseender: Der var partidannelser iblandt dem, de var begyndt at se ned på ordet om korset, der var kommet utugt ind i menigheden, og deres kirkeliv var i det hele taget præget af, at enhver holdt krampagtigt fast på sine rettigheder.

Nadveren var også kørt af sporet hos dem. De holdt nadver, når menigheden var sammen, men måltidet var blevet noget sært afsporet noget. I Korint tog de selv brød og vin med til nadvermåltidet. Det havde ført til, at de var begyndt at misbruge måltidet. Det blev en opvisning, hvor de viste sig for hinanden. De rige tog en voldsom madkurv med, og dyre vine fra kælderen, mens de fattige sad og sultede ved siden af. Det var en uholdbar situation. Og derfor vejledte Paulus korinterne, så deres nadver igen kunne blive en værdig og sand nadver.

Det allervigtigste for Paulus var, at hans dyrebare kristne venner i Korint kunne ende i en åndelig katastrofe, hvis de hen ad vejen lavede nadveren om til noget andet end det, Jesus havde indstiftet. "Den, der spiser Herrens brød eller drikker hans bæger på en uværdig måde, forsynder sig ... imod Herrens legeme og blod", skrev Paulus, og han fortsatte: "Den, der spiser og drikker uden at agte på legemet, spiser og drikker sig en dom til".

Når Paulus tog nadverspørgsmålet op, og argumenterer og vejleder, så gjorde han det af kærlighed, fordi det var ham inderligt vigtigt, at korinterne måtte undgå at spise og drikke sig en dom til.

Paulus henviste ikke til sine egne tanker, når han skulle vejlede menigheden. I stedet henviste han Herren. Det er fra Jesus, nadveren kommer, og det er ham, der deler den ud.

"Jeg har modtaget fra Herren, og også overleveret til jer, at Herren Jesus i den nat, da han blev forrådt, tog et brød, takkede, brød det og sagde: Dette er mit legeme, som gives for jer; gør dette til ihukommelse af mig. Ligeså tog han også bægeret efter måltidet og sagde: Dette bæger er den nye pagt ved mit blod, gør dette, hver gang i drikker det, til ihukommelse af mig".

Nadveren er fra Herren, og derfor skulle korinterne holde nadver efter Herrens forskrifter, uden at lægge noget til eller trække noget fra.

Det er så vigtigt, fordi kristendommen altid kun er én generation fra at uddø. Det gælder også i vores slægtled. Vores kristne budskab skal modtages fra Herren og gives videre i uforfalsket form i hver generation, for at kirken kan bestå. Og hvis det ikke sker, så er kirkens dage talte.

Det gælder også vores to sakramenter, dåben og nadveren, som begge er indstiftet af Jesus, og som vi skal bevare "aldeles efter Jesu Kristi indstiftelse", som der står i præsteløftet.

Det hænger sammen med, at vi som kristen menighed ikke kan tåle at gå rundt og tvivle på, om vores dåb nu er en rigtig dåb eller vores nadver en rigtig nadver. Derfor bruger vi stadig usyret brød og rigtig vin ved nadveren, ligesom vi også stadig bruger vand ved dåben.

I nogle trosretninger kalder man nadveren for et symbol. I vores evangelisk-lutherske siger vi mere end det. På grund af Jesu ord om, at brødet ER hans legeme og vinen ER hans blod, tror vi, at Jesus ER til stede i nadveren, uanset hvor meget eller hvor lidt vi ved om det, og uanset om vi tror på det eller ej.

Når vi går til nadver, skal vi ikke først fylde indhold i det, der skal ske. Indholdet ER der allerede, mens vi er på vej op ad midtergangen. Og indholdet er en person, som tager imod syndere. Det er den korsfæstede og opstandne frelser, som giver sig hen for vores skyld, og kommer os i møde med en kærlighed, der er helt uden betingelser.

Og sådan er nadverens evangelium så stort og ufatteligt. Jesus kommer til stede, og han har hele frelseshistorien med, samlet i lidt brød og en smule vin. Når Guds folk holder nadver i dag, rives vi med ind i hans frelsesplan fra evighed af. Vi tager i tankerne med til Egypten, og mindes det, Gud gjorde for vores åndelige forfædre dér.

Og vi må hver især takke Gud for, at hans gigantiske frelsesplan og helt urimelige godhed også omfatter mig.

Det er et evangelium så ufatteligt, at Gud selv må lægge det i hånden på os, selv give os det i munden, for at vi kan tage imod det.

Ære være Faderen og Sønnen og Helligånden, som det var i begyndelsen, nu og altid, og i al evighed. Amen.

# data[].attributes.attachment_link.description
Ved nadvermåltidet viste Jesus sine disciple, at Gud igen ville gøre noget stort og ufatteligt i sit brogede folks hverdag, skriver sognepræst Michael Lerche Nygaard i sin prædiken til Skærtorsdag Prædiketekst: 1. Korintherbrev 11, 23-26. Ved gudstjenestens begyndelse har et barn og en voksen hjulpet hinanden med at stryge "blod" på dørkarmen af en dør, opstillet i kirkens kor.

# data[].attributes.body
Påskeliljen er et særligt dansk symbol på genopstandelse og livets sejr over døden. Det er en påskelilje fordi kristendommens vigtigste højtid: Det er dagende, hvor Jesus bliver korsfæstes og dør ,(Langfredag) og genopstår fra de døde, på påskedag.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
SE VIDEO Vi tegner et portræt af påskens mest populære opstandelsessalme, &quot;Påskeblomst! hvad vil du her

Da Grundtvig var godt 30 år gammel sad han ved sin skrivepult og kiggede på en påskelilje. Dengang blev blomsten betragtet som en slags ukrudt. Den var datidens svar på mælkebøtten, der på ingen måde kunne konkurrere med de fine roser, der blev solgt i byen og allerede havde fundet plads i andre salmedigtere tekster for eksempel i Brorsons salme Den yndigste rose er funden.

LÆS OGSÅ: Vi er sammen med Gud her og nu og hinsides

Men påskeliljen fik Grundtvig til at tænke. Og skrive. For han kunne selv identificere sig med den simple bondeblomst, der mindede ham om hans barndom på landet. På den tid havde de fine rigtige københavnere endda for vane at håne de bondske tilflyttere ved at kalde dem påskelilje som øgenavn. Og den unge Grundtvig følte sig bondsk som en påskelilje.

Han tvivlede på sig selv og famlede i tankerne efter, hvilken plads han mon kunne udfylde i samfundet. Men når han så på påskeliljen, mindede den ham også om, hvordan hele nationen havde tabt terræn i kølvandet på Napoleonskrigene i 1804-15.

Det stolte Danmark, der engang havde været en stormagt, var skrumpet ind og blevet en provinsiel påskelilje i europæisk sammenhæng, hvor den engelske rose i stedet havde vokset sig stærk. Men midt i sine triste tanker mindede påskeblomsten ham pludselig også om kongernes konge, Jesus Kristus, der netop voksede op i provinsen under fattige kår, inden han led en ussel død på korset som en simpel forbryder.

Guds søn levede sit liv som en påskelilje! Men Jesus genopstod også fra graven som en påskelilje! Den simple bondeblomst, der blev ringeagtet som ukrudt, var stærk nok til at vinde over vinteren og bryde frem i lyset som forårets førstegrøde. Sådan voksede påskeliljen i Grundtvigs tanker. Og højskolemanden Poul Erik Søe havde ret, da han i et essay for ti år siden skrev, at nutidens gartnere og blomsterhandlere burde takke Grundtvig. For det er faktisk Grundtvigs fortjeneste, at påskeliljen ikke længere bliver forbundet med ukrudt og et øgenavn, opfundet af snobbede københavnere, men er blevet et symbol på håb og opstandelseskraft.

Resultatet af Grundtvigs tanker blev et langt digt om påskeliljen, der udfolder sig over 30 sider. Oven i købet med et lille indbygget opstandelsesskuespil. Siden er Grundtvigs påskelilje blevet beskåret af eftertidens sproglige gartnere i en noget kortere version i Højskolesangbogen og en endnu kortere version fra 1935 i Den Danske Salmebog, hvor det kun er blevet til seks vers. Til gengæld spiller de få salmevers smukt sammen med Carl Nielsens melodi fra 1910. Og i dag er Påskeblomst, hvad vil du her en af påskens mest populære salmer, fortæller Lisbeth Smedegaard Andersen, der selv er teolog, forfatter og salmedigter:

Grundtvigs Påskeblomst! hvad vil du her er især slået meget igennem de seneste årtier, hvor den er vokset frem til at blive meget populær både som påskesalme og begravelsessalme. Og jeg synes selv, at den står meget helstøbt i salmebogen. Salmer er jo brugskunst, så det ville ikke fungere med 30 vers. Og når man i forvejen har påskeliljer alle vegne udenfor, passer det jo perfekt med en salme af samme navn, siger Lisbeth Smedegaard Andersen, der samtidig mener, at salmen fortjener sin folkelige popularitet:

Opstandelsesbudskabet i den gør, at den både kan bruges ved påsken og til begravelse. Den er fuld af lys og meget let forståelig. Men jeg tror også, at den fanger det moderne menneske, fordi den tør at stille de tvivlende spørgsmål som Påskeblomst, men er det sandt, har vi noget at betyde? På den måde er den heller ikke så postulerende, siger Lisbeth Smedegaard Andersen, der tror, at salmens indbyggede tvivl hænger sammen med Grundtvigs samtid:

Grundtvig fulgte selvfølgelig med i, hvad der skete omkring romantikken. De franske filosoffer havde allerede lagt afstand til kristendommen, og det smittede af på det danske åndsliv, hvor man begyndte at tvivle på opstandelsen. Få år senere skulle J.L. Heiberg (dansk dramatiker og indflydelsesrig kritiker, red.) udtale, at det dannede menneske ikke længere kunne tro på opstandelsen. Selv Grundtvig var præget af de strømninger, som fik ham til at tvivle. Og jeg tror, at grunden til, at salmen stadig virker så stærk, er, at han rejser de samme spørgsmål, der er aktuelle i dag. Men jeg tror også, at det er meget centralt, at en tekst skal bevæge sig for at bevæge andre. Og det gør Påskeblomst, hvad vil du her, der flytter sig fra tvivl over undren til en glæde og fast tro på, at opstandelsen er sand. Og det munder jo næsten ud i en sejsbevidsthed over, at opstandelsen findes. For ellers ville der ikke være nogen mening med det hele. På den måde synes jeg, at salmen rummer en hel påskeprædiken.

Litteraturprofessoren Erik A. Nielsen, der er ekspert i det kristne billedsprog, er enig:

I noten til salmen i salmebogen står der også, at Grundtvig refererer til 1. Korinterbrev, hvor Paulus skriver, at vores tro er tom, hvis ikke Kristus stod op fra de døde. Og kan de døde ej opstå, intet har vi at betyde er altså et direkte citat fra korinterbrevet, siger Erik A. Nielsen og forklarer, at det er mere uddybet i Grundtvigs originale tekst. For her indskriver Grundtvig et skuespil, hvor de står og diskuterer ved graven på påskelørdag om, hvorvidt Jesus var en svindler, eller om han faktisk vil opstå fra de døde. Og så opstår han for øjnene af dem.

Derefter skriver Grundtvig, at han har drukket en stærk dråbe af det gule bæger, der altså både hentyder til påskeblomsten og nadverbægeret. Det giver tro på opstandelsen. Det er det, der er forløbet i Grundtvigs store digt. Og jeg synes godt, at man kan ane konturerne af det forløb i den meget korte version, som vi har i salmebogen. For den begynder i en spørgende tvivl og slutter i en sand forvisning om, at jeg ved, du siger sandt. Påskeliljen bliver på den måde et symbol på opstandelsen. For ligesom påskeliljen hvert år kommer op af sit løg, sådan er påsken også en gentagelse af Kristi opstandelse, siger Erik A. Nielsen og tilføjer, at Grundtvig i sin oprindelige tekst også bruger udtrykket førstegrøde om den første blomst, der opstår og baner vejen for de andre, der så kan spire frem fra deres dødstilstand. Her hentyder Grundtvig igen til Paulus, der skriver, at Kristus opstod fra de døde som et førstegrøde af de hensovede.

Det er det håb, der tændte Grundtvig og gav ham en fornemmelse af, at der også var en mening og en opstandelse for ham. For i 1817 kunne han jo ikke vide, at han ville komme til at blive forfader til højskolebevægelsen og forfatter til salmer, der stadig bliver sunget i dag. Men Grundtvigs påskeblomst er mere populær end nogensinde.

Det mærker den 28-årige sangerinde, Lise Petersen, der har travlt i disse dage. For sidste år udsendte hun en cd med nye fortolkninger af påskens salmer, og nu vil alle høre dem især hendes version af Påskeblomst, hvad vil du her, som hun sidste år indspillede som musikvideo. Og nu bruger hun salmen som åbningsnummer, hver gang hun optræder i en kirke eller i et sognehus:

Carl Nielsens smukke melodi betyder selvfølgelig også en del, men jeg synes også, at salmen er interessant på det tekstlige plan, forklarer Lise Petersen og fortsætter:

Mange af de andre påskesalmer, jeg synger, nøjes med at fortælle påskens budskab. Men Grundtvig italesætter en følelse af tvivl, som jeg selv kan genkende, selvom jeg også kan føle mig sikker i troen. Og jeg tror netop, at den er god at synge for mig, fordi jeg forholde mig til teksten, der veksler mellem tro og tvivl og lys og mørke. På den måde sætter den ord på noget, jeg selv kan føle i påsken. For selvom jeg elsker påskemorgen, føler jeg ikke, at det har været en hel påske, hvis det ikke også har været skærtorsdag og langfredag i mere end en forstand. Påskemorgen er lys og fantastisk, men den anden del er der også, og den skal man passe på at gemme væk. For hvis man åbner sig for forestillingen om, hvordan Jesus led en ussel død på korset, så bliver tanken om hans opstandelse som verdenshistoriens vigtigste begivenhed også mere dyb og meningsfuld.
Påskeblomst! hvad vil du her
Mel.: Carl Nielsen 1910
N.F.S. Grundtvig 1817. Bearbejdet 1935

# data[].attributes.attachment_link.description
SE VIDEO Vi tegner et portræt af påskens mest populære opstandelsessalme, "Påskeblomst! hvad vil du her Da Grundtvig var godt 30 år gammel sad han ved sin skrivepult og kiggede på en påskelilje. Dengang blev blomsten betragtet som en slags ukrudt.

# data[].attributes.body
Selve ankeret er et kristent symbol på håb. I bibelen beskrives ankeret som symbol på den afdøde sjæls håb om at komme i tryg havn hos Gud. Håb forandrer nutiden.

# data[].attributes.attachment_link.description
anker, bruges som symbol for søvæsen. De tre centralbegreber i Paulus' "kærlighedens højsang" (1. Kor. 13): tro, håb og kærlighed, symboliseres i kristen ikonografi ved korset, ankret og hjertet. I Hebr. 6,19 bruges anker også som metafor for håb: "Det håb er som et anker for sjælen; det er urokkeligt og sikkert og rækker ind bag forhænget", dvs.

# data[].attributes.body
Hjertet symbolisere livets centrum og kærlighed. Hjertet har forskellige betydninger i kristendommen. Hjertet er også et symbol på sjælen, det indre, følelser, medfølelse, mod, glæde og sorg.

# data[].attributes.attachment_link.description
hjerte, symboliserer livets centrum, sjælen, det indre, personlighedens indersted, følelser, medfølelse, kærlighed, tro og mod, glæde og sorg. Hjertet modstilles ofte hjernen, der opfattes som fornuftens og forstandens sæde, som varme overfor kulde. Jævnfør også debatten om dødskriterier, henholdsvis hjerte- og hjernedødskriterier, hvor

# data[].attributes.body
Korset er symbolet på tro. Tro er en afgørende del af et menneskes liv.
Ankeret symbolisere håb. Håb er en vigtig drivkraft som vi ikke kan undvære.
Hjertet symbolisere kærlighed. Guds kærlighed er helt grundlæggende for et kristent menneskes liv.

# data[].attributes.attachment_link.title
tro, håb og kærlighed | Gyldendal - Den Store Danske

# data[].attributes.attachment_link.description
tro, håb og kærlighed, de tre teologiske dyder, kendt fra den såkaldte kærlighedens højsang i Det Nye Testamente (Paulus' 1. Korintherbrev, kap. 13). Se også de tre teologiske dyder.

# data[].attributes.body
Et lykkebringende tegn inden for den indiske religioner som aftegnes på personer eller ting for at sikre et lykkebringende udfald

# data[].attributes.attachment_link.description
Danmarks største religionsportal med levende og engageret debat, nyheder og baggrundsartikler om religion i Danmark og udlandet.

# data[].attributes.body
Saraswati symbolisere visdommens gudinde, som er en kvinde indført hvidt tøj. Den symbolisere også sprog.

# data[].attributes.body
Ka’baen er ifølge Koranen bygget af Profeten Abraham og hans førstefødte søn Ismael. Det var i Mekka, Profeten Muhammed modtog sine første åbenbaringer. Muslimer vender derfor front mod Mekka, når de beder. Muslimer lægges i graven med ansigtet vendt mod Mekka, og Ka’baen er midtpunkt for de centrale ritualer under den muslimske pilgrimsfærd.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
I disse dage valfarter muslimske pilgrimme til Mekka, hvor de som led i den islamiske pilgrimsfærden vil gå de traditionelle syv gange rundt om Kabaen. Men hvad er Kabaen egentlig?

Muslimer fra hele verden samles i denne weekend til hajj i den saudiarabiske by Mekka, der er centrum for den årlige pilgrimsfærd. Her vil de besøge byens stormoské al-Haram og som traditionen foreskriver gå syv gange rundt om Kabaen, der står midt i moskeens store gård. Men hvad er Kabaen, og hvilken betydning har den i islam?

Kabaen er islams helligsted

Kabaen er en cirka 15 meter høj kubeformet bygning af natursten. En af stenene - "den sorte sten" - er eftersigende en af de originale byggesten, der stammer helt tilbage fra Adams tid. Når pilgrimmene bevæger sig rundt om Kabaen, forsøger de at kysse eller røre ved stenen, som derfor er slidt helt blank af de millionvis af berøringer.

Over Kabaen hænger et sort klæde af ren silke, der vejer over 600 kilo. Hvert år under hajj udskiftes klædet, og det gamle klæde bliver klippet i stykker og foræret til forskellige udenlandske pilgrimme og muslimske organisationer.

Tidligere kunne klædet også have andre farver, for eksempel grøn, rød eller hvid, men har siden Abbaside-kalifatet (år 750-1258) været sort.

Ifølge islamiske overleveringer blev Kabaen bygget af Adam og senere genopført af Ibrahim og hans søn Ismael. Kabaen er islams helligste sted og den, muslimer vender sig mod, når de beder.

Omkring år 600 var Kabaen fyldt med gudebilleder fra mange forskellige førislamiske trosretninger. Men da Muhammed i år 630 indtog Mekka, blev Kabaen ryddet for billeder for at markere, at islam kun anerkender én Gud, som ikke må afbildes.

Kabaen er derfor tom bortset fra nogle loftslamper og de bjælker, der bærer bygningens tag. I mange år var der adgang for alle, og den blev åbnet to gange om ugen, så pilgrimme kunne bede derinde. Nu åbnes den kun to gange årligt og kun for særligt vigtige besøgende.

# data[].attributes.attachment_link.description
Islam lærer, at enhver muslim må besøge Mekka på pilgrimsrejse mindst én gang i livet, og at de skal gå de traditionelle syv gange rundt om Kabaen. Men hvad er Kabaen? Hvem byggede den, og hvorfor er Kabaen så vigtig for muslimerne? Læs mere her.

# data[].attributes.body
I buddhismen er lotusblomsten et symbol på renhed. For selvom den har sine rædder i mudder, så vokser den og bliver den smukkeste blomst.

# data[].attributes.attachment_link.description
lotus, I mange kulturer tillægges lotusen en række religiøse og symbolske kvaliteter. Den symboliserer bl.a. fødsel og genfødsel, Solen og menneskets åndelige udvikling. Disse kvaliteter hænger sammen med dens placering som åkande i dynd, vand og sol og med dens form: Den er blomsten, der åbner sig som en hel lille skabelsesproces.

# data[].attributes.body
Hjulet er et symbol på dharma, som er Buddhas lære. Det viser den buddhistiske lære om vejen til oplysning. Det er også symbol på solen, eller lyset i andre religioner.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
hjul, vigtigt symbol i de fleste kulturer. Det symboliserer især Solen, tilværelsen som en cyklus og menneskets skæbne, men også mennesket som en homo faber. Hele livet kan være fremstillet som et hjul, som det fx kendes i middelalderlige livs- eller lykkehjul. De fremstiller livet som en evig vekslen mellem fx rigdom og fattigdom, held og uheld, og med døden som det eneste sikre, selv for de velstående og kirkens folk. Dyrekredsen kan fremstilles som et hjul. Det overførte udtryk "standse historiens hjul" viser billedet af skæbnen som et hjul, drejende og rullende, op og ned - og ustandselig.

Hinduismens livsopfattelse er i høj grad cyklisk. Guderne kan være chakra-vartin, de, der lader hjulet rulle. Centrene for den psyko-fysiske energi opfattes som lotus-hjul eller cirkler, chakra 'er. I buddhismen er Buddhas Lære, Dharma, fremstillet som et hjul, Lærens Hjul, Dharma Chakra, og genfødslens kredsløb gengives som Bhava-Chakra, Tilværelsernes Hjul. Lærens Hjul kan besejre lidelsen og uvidenheden, der binder til Tilværelsernes Hjul. Midten af et hjul, fx symboliseret gennem munkenes paraply, opfattes som den ubevægelige bevæger.

Da mennesket første gang konstruerede et hjul, har det været et fantastisk kulturelt fremskridt, næsten på højde med at beherske ilden. Hjul ses på et antal vogne, til kultisk brug, på helleristninger, Solvognen fra Trundholm og Dejbjergvognene, fra nordisk bronze- og jernalder. I bl.a. Solvognen kædes hjulet sammen med Solens bevægelse over himlen. Formen kan være hjul- eller hagekors, dvs. et hjul med fire eger, som angiver de fire årstider. Skikken med at trille brændende hjul ud over skrænten ved solhverv viser sammenhængen med Solen, der kører som et hjul eller på en vogn hen over himlen.

Johannes V. Jensen har i Den lange Rejse, 1908-22, en sansemættet skildring af Hvidbjørns konstruktion af de første hjul og den første vogn. Transport og samfærdsel blev uendelig meget lettere. Bl.a. mayaerne i Mellemamerika formåede dog at skabe højkultur med store by- og vejanlæg uden at kende til hjulet, men det har krævet umådelige byrder; måske har hjulet været tabu for de indianske højkulturer. Johannes V. Jensens roman Hjulet, 1905, foregår i industriens højborg, Chicago, hvor skurken Cancer mobiliserer en folkestrejke, der standser industriens hjul. Hjulet er et centralt symbol for maskiner, industri, teknisk fremdrift, ikke blot i romanen, skrevet af en teknikbegejstret forfatter, men generelt. I Charlie Chaplins film Modern Times, 1936, snurrer tandhjul og samlebånd som symbol på udbytning og fremmedgjorthed i samtidens industrisamfund.

I vore dage "snurrer hjulene lystigt", og man giver gerne de andre "baghjul". Det er ikke rart, hvis nogen "stikker en kæp i hjulet" eller at være "tredje hjul".

Artiklen hjul er en del af Symbolleksikon; en bog med ca. 1400 opslag på over 600 sider. Læs mere om bogen på gyldendal.dk

# data[].attributes.attachment_link.description
hjul, vigtigt symbol i de fleste kulturer. Det symboliserer især Solen, tilværelsen som en cyklus og menneskets skæbne, men også mennesket som en homo faber. Hele livet kan være fremstillet som et hjul, som det fx kendes i middelalderlige livs- eller lykkehjul.

# data[].attributes.body
Buddha bliver tit symboliseret ved en hjort. Det er, fordi han holdt sin første prædiken i en dyrepark.

# data[].attributes.attachment_link.description
I Asien er lotusblomsten meget almindelig, og det er nok derfor, at den er et af buddhismens symboler. Buddhisme er nemlig udbredt i store dele af Asien, og hvis du fx har besøgt eller set billeder fra Thailand, så har du nok også set masser af figurer af Buddha, der er det mest kendt buddhistiske symbol.

# data[].attributes.body
Farven grøn betragtes af nogle muslimer som islams farve eller profetens farve som profeten Muhammed tilhørte havde et grønt banner

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Islams hellige farve er grøn.

Farven grøn betragtes af mange muslimer som 'Islams hellige farve' eller 'Profetens farve'.

Grøn opfattes således pga. Profeten Muhammeds stamme havde et grønt banner og den grønne farve var for disse beduiner symbol på Paradis. Grøn opfattes altså derfor som profetens farve, og det er derfor man sætter grønne lys på moskeenerne. Der er også altid en grøn krans rundt om de tyrkiske begravelsesbiler, som symbol på de er på vej til paradis.

Grøn bruges også ved hellig krig, for krigen iføre sig grønne pandebånd, ofte med koran citater. Islamiske stater har ofte grønne flag, som f.eks Saudi-Arabiens flag .
Vil du gerne vide mere om Islam og Tyrkiet? Besøg en Moske Fakta om Tyrkiet Fakta om muslimsk omskæring Fakta om Islam i Tyrkiet

# data[].attributes.attachment_link.title
Grøn er Islams hellige farve * Alanya.Dk - Den store guide til Alanya

# data[].attributes.attachment_link.description
Islams hellige farve er grøn. Farven grøn betragtes af mange muslimer som 'Islams hellige farve' eller 'Profetens farve'. Grøn opfattes således pga. Profeten Muhammeds stamme havde et grønt banner og den grønne farve var for disse beduiner symbol på Paradis. Grøn opfattes altså derfor som profetens farve, og det er derfor man sætter grønne lys på moskeenerne.

# data[].attributes.body
Smaragdbuddhaen er den helligste ting/symbol i Thailand. Skulpturen er skåret ud af et stykke jade, der er en meget flot, grøn sten. Man mente at smaragdbuddhaen havde overnaturlige kræfter

# data[].attributes.attachment_link.description
I Asien er lotusblomsten meget almindelig, og det er nok derfor, at den er et af buddhismens symboler. Buddhisme er nemlig udbredt i store dele af Asien, og hvis du fx har besøgt eller set billeder fra Thailand, så har du nok også set masser af figurer af Buddha, der er det mest kendt buddhistiske symbol.

# data[].attributes.body
En bedekrans eller mala der oftes er lavet af træperler der er 108 træperler da 108 anses for at være et helligt tal i den hinduistisk tradition

# data[].attributes.attachment_link.description
Buddhistiske bedekranse håndlavet af tibetanske flygtninge i Nepal. Bedekranse, også kaldet malas, med 108 perler efter tibetansk buddhistisk tradition.