# data[].attributes.headline
Svar til sprøgsmål 2: Hvilke udfordringer og dilemmaer ser jeg i samarbejdet mellem lærer-lærer og lærer-forældre i skolen? 

# data[].attributes.subject
Svar til sprøgsmål 2: Hvilke udfordringer og dilemmaer ser jeg i samarbejdet mellem lærer-lærer og lærer-forældre i skolen? 

# data[].attributes.body
Den største udfordring, i samarbejdet mellem lærer-lærer og lærer-forældre, som jeg ofte møder er "sammenstødet" i forståelsen af en given problematik samt lysten til at skifte perspektiv.
Jeg oplever at det er svært for, især de ældre, lærerkollegaer at foretage perspektivskift når der tales om en elev eller lignende. Kollegaerne holder meget fast i deres forståelse af eleven og mener bestemt at det er den gyldne sandhed. Når jeg så prøver at anskue problemet mere bredt og og med eksempelvis et børneperspektiv, har jeg oplevet at flere kollegaer står helt af.

Det samme gør sig gældende i samarbejdet med forældrene. Jeg er ansat på en dagbehandlingsskole og møder mange forældre der har været igennem systemet og oplevet et meget stift system der har travlt med at gøre eleven til problemet, hvilket betyder at forældrene ofte er i forsvarsposition og ser "mig" (som jo repræsenterer systemet i hvis grad) som "den dumme/onde" og endnu en person til at pege fingre. Det er ofte udgangspunktet for samarbejdet og jeg bruger derfor mange ressourcer på hele tiden at vise en anden forståelse og tilgang end det forældrene ellers kender til. Men falder jeg i, bare en enkelt gang som bekræfter forældrene i deres opfattelse af systemet, starter vi nærmest forfra igen. Og det er tankevækkende hvor mange forældre jeg møder som er virkelig systemramte og har nogle virkelig dårlige og vilde historier med sig fra deres rejse i systemet. Så dårlige at de nærmest bliver presset over hvis det skal gå deres barn det godt på min skole, da de frygter at deres barn så sendes tilbage til almenområdet og de skal igennem systemhelvedet igen.

- Zascha

# data[].attributes.body
Hvordan kan man som studerende blive bedre rustet til at indgå i samarbejdet i skolen?

Jeg har valgt spørgsmål 7, hvor mit fokus denne gang bliver relationen til forældrene. I kapitlet samarbejde med og om børn i skolen, lægger forfatteren vægt på samarbejde mellem flere aktører og sidst samarbejde med aktørerne forældre. For at læreren/studerende skal kunne skabe samarbejde med forældrene, så der skabes mest betydning for barnet i skolen, er der flere forhold den studerende/læreren skal forholde sig til. I afsnittet samarbejde om børn lærer-forældre-relationer kommer forfatterne ind på forældrenes engagement og opbakning kan forekomme usynligt for lærerne, da det foregår i arenaer, hvor lærerene/studerende ikke er tilstede og det kan ske at lærer/studerende er uvidende om engagementet fra hjemmet. Derfor hviler der både en opgave på lærer og forældre om at gå i konstruktiv dialog lige fra skolestart.
En anden vigtig pointe som bliver beskrevet, er at læreren/studerende har øje for de ressourcer og styrker, som forældrene eventuelt har og det giver hermed læreren/studerende et ansvar for at se disse, hvis et godt samarbejde skal etableres og særligt i situationer, hvor læring forekommer vanskeligt hos eleven. Forfatteren afrunder også afsnittet med at man som lærer/studerende hele tiden må forholde sig til nye og ukendte situationer og det kan være svært at have svarene på forhånd, derfor må læreren/studerende udvikle kompetencer til at iagttage, analysere, reflektere i fælleskab med andre, såvel kollegaer som forældre, så det skaber bedst grobund for trivsel og læring hos barnet i skolen. Stine Christoffersen gruppe 4

# data[].attributes.body
6. Hvad kan du som kommende fagperson bidrage med i samarbejdet? Hvad har du svært ved, og hvordan reagerer du, når det bliver svært for dig i samarbejdet med andre?

Som fagperson er det vigtigt at forstå sin rolle, og hvad man forventes at bidrage med. Som lærer kan man bidrage til flere ting end blot elevens læring. Som fagperson kan man bidrage til trivsel, udvikling og læring i barnets forskellige rum i skolen, fritiden, SFO og familien (figur 16.1, side 265). Hvis man som fagperson anlægger et børneperspektiv, kan man få en bedre forståelse af barnets situation og kan facilitere faglig og social udvikling, der ikke blot er til stede i klasseværelset.

Ud fra mine egne erfaringer, kan det være svært at erkende, at man har brug for et samarbejde med kollegaer og forældre. Når der fx er elever i min klasse, der opfører sig uhensigtsmæssigt, er der en form for faglig stolthed, der gør, at man forsøger at løse det selv og glemmer samarbejdet med kollegaer, pædagoger i SFO’en og i fritidshjemmet. Gennem et samarbejde med andre, er det nemmere at anlægge et børneperspektiv, undersøge og analysere problemet og arbejde frem mod en løsning.

# data[].attributes.body
Problemer og dilemmaer ved samarbejdet mellem lærer-forældre.

Jeg stødte på denne artikel, som netop belyser et muligt problem ved samarbejdet mellem lærer og forældre. https://www.folkeskolen.dk/1504098/naar-foraeldre-bliver-for-meget

Den peger på, at grænsen mellem skole og hjem efterhånden er blevet ret udvisket. Forældre er i årevis blevet opfordret til at engagere sig i deres børns skoleliv både fagligt og socialt, og indimellem går de måske for langt? Artiklen peger i hvert fald på, at der er en klar sammenhæng mellem nogle forældres grænseoverskridende adfærd og udviklingen i retning af mere og mere forældreinddragelse i skolen. Den digitale kommunikation gør, at der måske ikke længere er en tydelig grænse.

Måske skal der laves en kommunikationsstrategi på baggrund af, at kommunikationen mellem lærer og forældre har ændret sig markant i forhold til den gang, man blot fik en seddel med hjem?

# data[].attributes.body
Spm. 2. Udfordringer og dilemmaer i samarbejdet mellem lærer-lærer og lærer-forældre

Samarbejdet mellem lærer-lærer: sparring med andre lærere om vanskeligheder i en klasse eller hos en elev, hvor fokus er på de situationer hvor vanskelighederne opstår og dermed ikke en vanskelighed hos den enkelte elev jf. begrebet om attribuering. Der anvendes en pædagogisk analysemodel (LS, figur 16.3 s.273) der består i at samarbejde om at definere de situationer hvor problemet opstår, problemanalyse af situationen samt udvikling og opfølgning på pædagogiske tiltag. Modellen er et brugbart pædagogisk redskab i lærernes indbyrdes i forhold til at have fokus på situationer, der kan skabe vanskeligheder og som kan ændres i den pædagogiske praksis. Dog skal der også være ledelsesmandat til at kunne arbejde med denne model, da det kræver ressourcer at kunne samarbejde på denne måde lærere  i en travl hverdag.

I samarbejdet mellem lærer-forældre kan attribuering som begreb også anvendes som forståelsesramme. Her er kommunikationen vigtig når der fx skal kommunikeres vanskeligheder hos elever. Det kan virke som en kritik af forældrenes opdragelse hvis lærerne forklarer barnets handlinger som en del af barnets personlighed. Hvis fokus flyttes til at forklare barnets uhensigtsmæssige handlinger ud fra situationer og ud fra den givne kontekst, så skabes der bedre betingelser for at skole-hjemsamarbejdet kan fungere. Herudover kan personforklaringer som fx eleven er umoden og forstyrrende i et socialkonstruktionistisk perspektiv virke fastholdende og være med til at fastlåse en fortælling om børnene.

# data[].attributes.headline
2. Hvilke udfordringer og dilemmaer ser du i samarbejdet mellem lærer-lærer og lærer-forældre i skolen? (Julie Castmar)

# data[].attributes.subject
2. Hvilke udfordringer og dilemmaer ser du i samarbejdet mellem lærer-lærer og lærer-forældre i skolen? (Julie Castmar)

# data[].attributes.body
Ligesom vi har læst i den forgående ugen, er jeg helt enig i at der stor risiko for at fremmedgøre forældrene når man anskuer dem og/eller deres børn gennem en personkritisk linse. I kapitel 11, LS, redegøres der for de to linser man bl.a. kan anskue problematikker gennem; Personforklaring og Situationsforklaring. Hvor personforklaringen gerne ser barnets iboende personlighed eller diagnose som roden til problemet. Det syn kan selvfølgeligt være en kæmpe provokation for forældrene, da det kan opfattes som en kritik af hele deres funktion som familie. Situationsforklaringen kræver en mere dybdegående indsigt i situations mange facetter.

Min tidligere personlige erfaren (indtil min nuværende skole)er at personforklaringen bliver benyttet langt oftest, og selvom de i bogen påstår at ingen af de to “linser” er bedre end den anden, finder jeg det dybt foruroligende.

Moderne forældre er i forvejen under meget pres, som det også bliver udtrykt i videofordraget, med Hanne Knudsen: “Spilet om opdragelsesansvaret mellem skolen og hjemmet”(2018, Youtube), bliver forældre idag pålagt

et enormt kompliceret medansvar. Hvis forældrene føler sig pressede eller overbebyrdede, er det ikke et mysterie. Hvis vi ikke har fået forventningsafstemt og afgrænset samarbejdet med forældrene, tror jeg hurtigt det kommer til at blive et svært samarbejde, præget af ulyst. Mange af “mine” forældre går allerede i baglås hvis vi ringer uanmeldt.

I forhold til lærer-lærer samarbejde ser jeg et betændt problemer når man opdager at der er uenigheder om hvilket sprog (tale og handling) der bruges om og i relation til eleverne, og derved hvilke fordomme man tror bliver bestyrket. Det er rigtigt svært men vigtigt lærerne imellem at få mindet hinanden om at se situationen fra barnets perspektiv. Og forældrenes for den sags skyld. Både lærere og forældre gør et stort stykke arbejde.

# data[].attributes.headline
Jeg har valgt spørgsmål 5.        Hvad er dine positive og negative erfaringer med skole/hjem samarbejde? (Af Daniel S Hjorth)

# data[].attributes.subject
Jeg har valgt spørgsmål 5.        Hvad er dine positive og negative erfaringer med skole/hjem samarbejde? (Af Daniel S Hjorth)

# data[].attributes.body
Jeg har hovedsageligt mine erfaringer som forældre, hvor jeg har set, hvordan mine børns lærere har håndteret skole-hjem-samarbejdet.
Fra mit synspunkt, har det været positivt, når jeg har følt mig mødt og lyttet til og haft løbende kommunikation med lærerne, så vi i fællesskab kunne hjælpe hinanden med at finde ud af, hvad mit barn havde brug for. Dette kunne både være fagligt og socialt.

Jeg ser det vigtigt, for at have det gode skole-hjem-samarbejde, at der løbende skal være god kommunikation og ikke bare de to obligatoriske skole-hjemsamtaler om året. Det kan hurtigt blive et distanceret forhold mellem forældre/lærer, hvis alt kommunikation foregår over aula, hvor det hurtigt kan blive en envejskommunikation fra læreren for at oplyse forældrene om barnets trivsel.

De erfaringer jeg har gjort mig som forældre vil jeg tage med mig i min gerning som lærer. Det er vigtigt, at jeg som lærer sætter mig ind i elevens behov og forudsætninger, så jeg har eleven i fokus og ser det ud fra elevens synspunkt.

For at et skole/hjem samarbejde skal fungere, ser jeg det derfor vigtigt at tænke på flere aspekter såsom elevens kulturelle baggrund, opdragelse, forældrenes ressourcer osv. for at jeg bedre kan forstå, hvad eleven kommer fra og hvilke forudsætninger denne besidder, så jeg forhåbentlig kan opnå et godt forældresamarbejde, samt så jeg er bevist om de krav og mål jeg som lærer kan stille til (og med) eleven.
Jeg er bevist om, at det stiller store krav til mig som lærer at favne alle elever, men jeg er samtidig også bevist om, at mit bidrag skal ses i en større sammenhæng mellem flere fagpersoner.

# data[].attributes.body
Her er nogle betragtninger til spørgsmål 2:

Udfordringer og dilemmaer i samarbejdet mellem lærer-lærer:

Ikke alle der er lige evner at reflektere over deres egen praksis. Måske deler man ikke samme pædagogiskeudgangspunkt. De forskellige faglige perspektiver giver en klart bedre analyse, men nogle gange glemmes fagligheden, og hvis man som lærergruppe ikke har etableret en ordentlig struktur for arbejdet, kommer det til at skygge for barnets perspektiv. Det bliver svært at fjerne sig “selv”, og sin egen bias og barnet kan tilskrives intentioner og motiver der både er forkerte og uforsvarlige.

Et godt samarbejde kræver nogle gode relationer lærerne imellem.

Det kræver rigtig meget tid at arbejde så struktureret med samarbejde – det kan rent logistisk være svært at nå i hverdagen – Hvis der er brug for forandring nu, kræver det at man lidt lægger skinnerne mens toget kører. Observationer, analyse og forandring er nødt til at ske samtidig.

Udfordringer og dilemmaer i samarbejdet mellem lærer-forældre

Lærerens bias i forholdet til forældre og børn

Etableringen af en tillidsfuld og ligeværdig relation kan være svær, især for yngre og “nyere” lærere - de har nødvendigvis ikke samme gennemslagskraft som kommer med erfaring. - Med det følger også at det kan være en udfordring at sætte grænserne for hvad relationen skal kunne bære - hvad er skolens rolle, hvad kan vi hjælpe med? osv. Overfor det som forældrene har brug for.

# data[].attributes.headline
Hvad er dine egne positive og negative erfaringer med skole-hjem-samarbejdet?

# data[].attributes.subject
Hvad er dine egne positive og negative erfaringer med skole-hjem-samarbejdet?

# data[].attributes.body
GRUPPE 1
Der bliver gennem kapitel 11 og 16, bla. med henvisning til Hundeides dialogformer og Vygotskys begreb om zone for nærmeste udviklingm skrevet om samarbejde mellem lærer-elev mhp. læring, trivsel og udvikling, men også om mere udfordrende samarbejde om og med de ressourcesvage elever (jf.kap.11).
Vores erfaring er, at der ligeledes kan opstå problemstillinger mellem lærer og ressourcestærke forældre bla. i forbindelse med karaktergivning og prøver m.m.

Hvis en forældre selv har en høj uddannelse og en høj position i samfundet, kan de have en forventning om, at deres børn skal opnå en tilsvarende høj uddannelse, hvilket begynder med gode karakterer i folkeskolen.

Såvel højtuddannede som borgere generelt i samfundet, har ikke som tidligere (nødvendigvis) samme autoritetstro over for lærere som tidligere. Desuden bliver de som brugere i velfærdsstaten socialiseret til at inddrage sig selv i forskellige sfærer, hvor de som borgere har ret til at blive hørt og taget alvorligt.
Sociale medier kan også ses som medvirkende til at dæmme op for tendensen til at ytre sig, stille spørgsmål og være kritisk.

Nedenstående bekskrivelse bygger på en mailkorrespondance mellem en person fra vores studiegruppe (herefter kaldet læreren) og en forældre (herefter kaldet Peter).

Peter ønsker en uddybning af en karakter og ønsker møde om dette, selvom der er givet en fyldig forklaring af læreren i tidligere mail, hvor det også bliver fremhævet, at karakteren ikke vil stå nogen steder. Peter ønsker dog fortsat yderligere forklaring og et møde angående karakteren som han vurderer uretfærdig.

Ved at stille spørgsmål ved lærerens karaktergivning, underminere Peter læreren autoritet. Især hvis uenigheden også diskuteres hjemme ved middagsbordet.
Der skal selvfølgelig være plads til kritik og/eller uenighed fra forældrenes side, men det er vigtigt at barnet ikke får indtryk af, at lærerens autoritet undermineres.
jf. Petersen og Madsens undersøgelse af "Hvad der egentlig foregår i skole-hjem-samtalerne" (Unge pædagoger nr.6, 2006), så er det ikke ualmindeligt, at forældre forsøger at underminere lærerens autoritet.

Det er i dette tilfælde vigtigt at understrege overfor forældrene, at læreren er den professionelle part og evt. give forældrene er konstruktivt bud på, hvordan de kan hjælpe barnet fremadrettet set ift. de punkter, der dannede grundlag for at karakteren blev, som den blev.

# data[].attributes.headline
“6. Hvad kan du som kommende fagperson bidrage med i samarbejdet? Hvad har du svært ved, og hvordan reagerer du, når det bliver svært for dig i samarbejdet med andre?” Jeg ser det som en fordel ikke at have mange års erfaring inden for undervisning, da jeg kommer med at nyt perspektiv. Jeg har mange timer i en 4 klasse med 16 elever, hvoraf 6 elever har udfordringer af mindre elle større grad, som gør undervisningssituationen meget kompliceret. Jeg har prøvet med nogle helt basale ting, som at sige til godmorgen til hver enkelt, fejre de små sejre med figh5. Virkelig små tiltag men stor effekt. Jeg prøver med inddragelse men også med disciplin, især når eleverne skal handle på egen hånd, ved ect. Oplæsning, og ikke kan lade være med at genere hinanden. Jeg prøver med de basale sociale færdigheder, som er en stor mangel i denne klassesammensætning. Jeg har svært ved når de alle 6 brænder sammen på samme tid, og jeg må nogle gange ty til hjælp fra kontoret, eller de andre lærer, men det er der en god ånd for på min skole, heldigvis. I næste uge skal vi til møder med forældrene til de omtalte 6 børn, og der har jeg måtte spørge ind til hvordan man takler forældrene, og i samarbejde med min leder og klasselæreren, er vi blevet enige om at vi tager på os, at det indtil nu ikke er lykkes os at få et godt klima i klassen og det tager vi vores del af ansvaret for til en start i samtalen. Jeg ville nok, i min uvidenhed, have startet med at tale om: at deres børn afbryder og ingen respekt har overhovedet samt skrider fra klassen når de ikke lige gider noget. Men jeg har nu lært at det absolut ikke er den rigtige måde og ikke skaber noget godt forældre-elev-lærer samarbejde(O;= 

# data[].attributes.subject
“6. Hvad kan du som kommende fagperson bidrage med i samarbejdet? Hvad har du svært ved, og hvordan reagerer du, når det bliver svært for dig i samarbejdet med andre?” Jeg ser det som en fordel ikke at have mange års erfaring inden for undervisning, da jeg kommer med at nyt perspektiv. Jeg har mange timer i en 4 klasse med 16 elever, hvoraf 6 elever har udfordringer af mindre elle større grad, som gør undervisningssituationen meget kompliceret. Jeg har prøvet med nogle helt basale ting, som at sige til godmorgen til hver enkelt, fejre de små sejre med figh5. Virkelig små tiltag men stor effekt. Jeg prøver med inddragelse men også med disciplin, især når eleverne skal handle på egen hånd, ved ect. Oplæsning, og ikke kan lade være med at genere hinanden. Jeg prøver med de basale sociale færdigheder, som er en stor mangel i denne klassesammensætning. Jeg har svært ved når de alle 6 brænder sammen på samme tid, og jeg må nogle gange ty til hjælp fra kontoret, eller de andre lærer, men det er der en god ånd for på min skole, heldigvis. I næste uge skal vi til møder med forældrene til de omtalte 6 børn, og der har jeg måtte spørge ind til hvordan man takler forældrene, og i samarbejde med min leder og klasselæreren, er vi blevet enige om at vi tager på os, at det indtil nu ikke er lykkes os at få et godt klima i klassen og det tager vi vores del af ansvaret for til en start i samtalen. Jeg ville nok, i min uvidenhed, have startet med at tale om: at deres børn afbryder og ingen respekt har overhovedet samt skrider fra klassen når de ikke lige gider noget. Men jeg har nu lært at det absolut ikke er den rigtige måde og ikke skaber noget godt forældre-elev-lærer samarbejde(O;= 

# data[].attributes.headline
Charlotte, gruppe 6 - Spørgsmål 6: Hvad kan jeg bidrage med, hvad har jeg svært ved og hvordan reagerer jeg, når det bliver svært?

# data[].attributes.subject
Charlotte, gruppe 6 - Spørgsmål 6: Hvad kan jeg bidrage med, hvad har jeg svært ved og hvordan reagerer jeg, når det bliver svært?

# data[].attributes.body
Jeg har valgt dette spørgsmål, fordi jeg endnu ikke er ude i skolen, men jeg har reflekteret en del over, hvordan jeg vil håndtere forskellige situationer, når jeg bliver lærer. Min hovedkonklusion er, at jeg gennem 18 år i erhvervslivet som leder og i stillinger, hvor jeg har arbejdet med mennesker og forandringer, faktisk har en del erfaring med netop dialog mellem mange interessenter og det vil klart være min styrke, at jeg er vant til at se mange perspektiver og forsøge at få enderne til at mødes om fælles mål og interesser samt gøre brug af andres ekspertviden, som fx jeg vil få brug for med forældrene og mine lærerkolleger.

Jeg er ikke i tvivl om, at jeg vil opleve det noget sværere at håndtere den større utilregnelighed, der er i både forældres og elevers reaktioner end det, jeg er vant til. Det er langt mere følsomme emner og særligt følelsen af at det kan være et personligt angreb skal så vidt muligt undgås, hvad enten det er barnet, der skal udvikle sig, eller forældrene, der skal hjælpe. Det er formentlig heller ikke så tydeligt nødvendigvis, hvad der er den bagvedliggende årsag til reaktionerne.

Min naturlige håndtering vil dog være den samme, som jeg har benyttet mig af i mange år - at være nysgerrig på, hvorfor de siger og gør, som de gør. Da jeg spurgte min far i min barndom, hvorfor han kunne være beskikket forsvarer og arbejde med "den slags mennesker", sagde han til mig, at de jo er uskyldige til andet er bevist og jeg må aldrig dømme folk på kun den ene side af sagen. Det har jeg virkelig taget med mig og forhåbentlig kan det hjælpe mig, når jeg bliver overrasket over reaktionerne eller vi ikke lykkes med de mål, der sættes, eller samtalen med børnene eller forældrene ikke går, som det skal. Og så vil jeg i øvrigt altid have de lærere in mente, som hjalp mine børn i skolen og så dem for noget andet end det andre "dømte" dem for. De var med til at vende mine børns selvværd ved ikke at dømme, men ved at observere og forstå.