# data[].attributes.body
Бебебеюебе

# data[].attributes.headline
Музичний твір епохи романтизму (Білоус Едгард) 

# data[].attributes.subject
Музичний твір епохи романтизму (Білоус Едгард) 

# data[].attributes.body
Франц Шуберт "Форель"
Лучи так ярко грели, вода ясна, тепла…
Причудницы форели в ней мчаться, как стрела.
Я сел на берег зыбкий и в сладком забытье
Следил за резвой рыбкой, купавшейся в ручье,
Следил за резвой рыбкой, купавшейся в ручье.

А тут же с длинной, гибкой лесой рыбак сидел,
И с злобною улыбкой на рыбок он смотрел.
"Покуда светел, ясен ручей, – подумал я, –
Твой труд рыбак напрасен, видна леса твоя,
Твой труд рыбак напрасен, видна леса твоя!"

Но скучно стало плуту так долго ждать, –
поток взмутил он в ту ж минуту
уж дрогнул поплавок,
Он дернул прут свой гибкий, а рыбка,
а рыбка бьется там;
Он снял ее с улыбкой, я волю дал слезам,
Он снял ее с улыбкой, я волю дал слезам.

# data[].attributes.headline
Горобець Маша

# data[].attributes.subject
Горобець Маша

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 2:43•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.title
Музика романтизму

# data[].attributes.headline
найілье мене вразив музичний твір під назвою віденський бал

# data[].attributes.subject
найілье мене вразив музичний твір під назвою віденський бал

# data[].attributes.headline
Соболенко Олнесандра

# data[].attributes.subject
Соболенко Олнесандра

# data[].attributes.body
Романтизм — ідейний і художній напрям в європейській і американській культурі кінця XVIII століття - першої половини XIX століття, характеризується утвердженням самоцінності духовно-творчого життя особистості, зображенням сильних пристрастей і характерів, одухотвореною і цілющої природи.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Леонид Гутин

# data[].attributes.attachment_link.title
Шуберт.Фантазия фа минор.

# data[].attributes.headline
Бабчук Софія 8-А клас 

# data[].attributes.subject
Бабчук Софія 8-А клас 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Поліна Свячена

# data[].attributes.attachment_link.title
Музика романтиків

# data[].attributes.headline
Гайворонська філія н

# data[].attributes.body
Гайворонська філія номер 1, ліцей номер 2
Кулебякін Тарас

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Свячена

# data[].attributes.attachment_link.title
Музика романтиків

# data[].attributes.headline
Майданюк Аліна 8-Б клас      Композиція Ф.Шуберта "Вечірня серенада"

# data[].attributes.subject
Майданюк Аліна 8-Б клас      Композиція Ф.Шуберта "Вечірня серенада"

# data[].attributes.body
Гайворонської філії №1
КЗ"Гайворонський ліцей №2"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Людмила Нарыжная

# data[].attributes.attachment_link.title
Ф. Шуберт - Вечерняя серенада F. Schubert - Serenade

# data[].attributes.headline
Коломієць Софія                                                  Художники в стилі ророко

# data[].attributes.subject
Коломієць Софія                                                  Художники в стилі ророко

# data[].attributes.body
Франсуа Буше-французький художник і гравер доби рококо.
https://www.google.com/search?q=Madame+Bergeret&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLQz9U3SDYxMlHi1U_XNzRMKjczzDErztJSyk620i_LLC5NzIlPLCpBYmYWl1iV5xdlFz9ivMLILfDyxz1hqVOMk9acvMZ4mJGLCH1COlxsrnklmSWVQjxSXFxwJxiJcEEckVVQGF9UYpIrcGHJdEaldKOQXZemnWPzE7z07v__m0qhDlJygmLTFnAsr3pmryXMxRGSWJGfl59bKXjh5CH73f_f2yspcs45r3xg6rv39oL73_6fr67s6CDBosCgwWD4yJLVYf0UxgNaDAcYmZr2rTjExsHBKMBgxMTBYMWkwVjFxMHMs4iV3zcxJTE3VcEptSg9tSi1ZAIbIwBUYXxvLAEAAA&sa=X&ved=2ahUKEwjBjfSD79f2AhUFrYsKHf7sAY4Q-BZ6BAgfEBQ&tbs=kac:1,kac_so:0
https://www.google.com/search?q=%D1%84%D1%80%D0%B0%D0%BD%D1%81%D1%83%D0%B0+%D0%B1%D1%83%D1%88%D0%B5+charms+of+country+life&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLQz9U3SDYxMlHi1U_XNzRMNi5JzzApq9BSyk620i_LLC5NzIlPLCpBYmYWl1iV5xdlFz9ivMLILfDyxz1hqVOMk9acvMZ4mJGLCH1COlxsrnklmSWVQjxSXFxwJxiJcEEckVVQGF9UYpIrcGHJdEaldKOQXZemnWPzE7z07v__m0qhDlJygmLTFnAsr3pmryXMxRGSWJGfl59bKXjh5CH73f_f2yspcs45r3xg6rv39oL73_6fr67s6CDBosCgwWD4yJLVYf0UxgNaDAcYmZr2rTjExsHBKMBgxMTBYMWkwVjFxMHMs4hV72LLxYYLGy7svdh4sfnCBoULGy82X-y4sFUhOSOxKLdYIT9NITm_NK-kqFIhJzMtdQIbIwBSBgjySwEAAA&sa=X&ved=2ahUKEwjBjfSD79f2AhUFrYsKHf7sAY4Q-BZ6BQgfEJ4B&lei=yco4YteGHOSjrgSSx4LoDg

Онор Фрагонар

https://www.google.com/search?q=%D0%9C%D0%BE%D0%BB%D0%BE%D0%B4%D0%B0%D1%8F+%D1%87%D0%B8%D1%82%D0%B0%D1%82%D0%B5%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B8%D1%86%D0%B0&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3MCorMcxR4gIxjVMMy8srtZSyk630yzKLSxNz4hOLSpCYmcUlVuX5RdnFjxivMnILvPxxT1jqNOOkNSevMR5h5CJCn5AuF5trXklmSaUQrxQ3F8IBRiJcvPrp-oaGWQWF8UUlJrkCF5ZMZ1RKNwrZdWnaOTY_wTcz_v-PfhfiICUn2HasWkVw5mN7LWEujpDEivy8_NxKQR0J1Qaf_-_tlRQ5s2PYFSSevLcX3P_2_3x1ZUcHCRYFBg0Gw0eWrA7rpzAe0GI4wMjUtG_FITYODkYBBiMmDgYrJg3GKiYOZp5FrOoX5lzYd2E3EG-5sOFiv8LF9gs7LjYBmU0Xtl7YfbHnwl4gv-3ChglsjADdUj5yQwEAAA&sa=X&ved=2ahUKEwj3jv_A8df2AhWQvIsKHcT4BKoQ-BZ6BAgdEAk
https://www.google.com/search?q=%D0%9A%D0%B0%D1%87%D0%B5%D0%BB%D0%B8+(%D0%BA%D0%B0%D1%80%D1%82%D0%B8%D0%BD%D0%B0+%D0%A4%D1%80%D0%B0%D0%B3%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%80%D0%B0)&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3MCorMcxR4gIxTZPiLYuMtZSyk630yzKLSxNz4hOLSpCYmcUlVuX5RdnFjxivMnILvPxxT1jqNOOkNSevMR5h5CJCn5AuF5trXklmSaUQrxQ3F8IBRiJcvPrp-oaGWQWF8UUlJrkCF5ZMZ1RKNwrZdWnaOTY_wTcz_v-PfhfiICUn2HasWkVw5mN7LWEujpDEivy8_NxKQR0J1Qaf_-_tlRQ5s2PYFSSevLcX3P_2_3x1ZUcHCRYFBg0Gw0eWrA7rpzAe0GI4wMjUtG_FITYODkYBBiMmDgYrJg3GKiYOZp5FrAYXZl3YcLH9wtYLuy_sUNC4sAvIa7jYdGHHhb0XNihcWHKx4cKGC5sv7ANxQWzNCWyMABMHjyNMAQAA&sa=X&ved=2ahUKEwj3jv_A8df2AhWQvIsKHcT4BKoQ-BZ6BAgdEAY

Иван Аргунов

https://www.google.com/search?q=%D0%9F%D0%BE%D1%80%D1%82%D1%80%D0%B5%D1%82+%D0%BD%D0%B5%D0%B8%D0%B7%D0%B2%D0%B5%D1%81%D1%82%D0%BD%D0%BE%D0%B9+%D0%B2+%D1%82%D0%B5%D0%BC%D0%BD%D0%BE-%D0%B3%D0%BE%D0%BB%D1%83%D0%B1%D0%BE%D0%BC+%D0%BF%D0%BB%D0%B0%D1%82%D1%8C%D0%B5&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3SDNOrjBT4tVP1zc0TC4uzjMpyY3XUspOttIvyywuTcyJTywqQWJmFpdYlecXZRc_YtzKyC3w8sc9YanVjJPWnLzGuISRiwh9QrpcbK55JZkllUK8UtxcCDcYiXBBXJFVUBhfVGKSK3BhyXRGJXcjk12Xpp1j0xN0qmBgWPUmxEFJkZNJ5Z39_J_v7QWfHWRUML5i4yDBosCgwWD4yJLVYf0UxgNaDAcYmZr2rTjExsHBKMBgxMTBYMWkwVjFxMHMs4jV_8L8C_suNlxsuthwYevFJoULey9svbDjwvYLm4DcxotNQP6-CzsVLmxSALK3XtgD4ute2AwU3H2x-cJGIL1H4cL-C7svbAAa0XNh6wQ2RgDLoRDYTgEAAA&sa=X&ved=2ahUKEwjV6fnY8df2AhWTz4sKHQkbCSQQ-BZ6BAgCEAk
https://www.google.com/search?q=%D0%9F%D0%BE%D1%80%D1%82%D1%80%D0%B5%D1%82+%D0%BD%D0%B5%D0%B8%D0%B7%D0%B2%D0%B5%D1%81%D1%82%D0%BD%D0%BE%D0%B9+%D0%B2+%D1%80%D1%83%D1%81%D1%81%D0%BA%D0%BE%D0%BC+%D0%BA%D0%BE%D1%81%D1%82%D1%8E%D0%BC%D0%B5&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3SDNOrjBT4tZP1zc0MipOLy6p1FLKTrbSL8ssLk3MiU8sKkFiZhaXWJXnF2UXP2Lcysgt8PLHPWGp1YyT1py8xriEkYsIfUK6XGyueSWZJZVCvFLcXAgXGIlw8YLcYJhVUBhfVGKSK3BhyXRGJXcjk12Xpp1j0xN0qmBgWPUmxEFJkZNJ5Z39_J_v7QWfHWRUML5i4yDBosCgwWD4yJLVYf0UxgNaDAcYmZr2rTjExsHBKMBgxMTBYMWkwVjFxMHMs4jV7cL8C_suNlxsuthwYevFJoULey9svbDjwvYLm4DcxotNQP6-CzsVLmxSACpqBoo0XtgFFNmjAKJACi72XdhzYesENkYAURfFzEMBAAA&sa=X&ved=2ahUKEwjV6fnY8df2AhWTz4sKHQkbCSQQ-BZ6BAgCEAY
Николя Ланкре -художни .на його живопис вплинула творчість Антуана Ватто.
https://www.google.com/search?q=%D0%BD%D1%96%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D1%8F+%D0%BB%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D1%80%D0%B5+the+pleasures+of+winter&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3ME4ryc5W4tVP1zc0TE9Os0xKKYvXUspOttIvyywuTcyJTywqQWJmFpdYlecXZRc_YtzKyC3w8sc9YanVjJPWnLzGuISRiwh9QrpcbK55JZkllUK8UtxcCDcYiXBBXJFVUBhfVGKSK3BhyXRGJXcjk12Xpp1j0xPc1_7_v-iDYAclRU7D6HP1H7-_txfc7snBcDWIy0GCWYFJg9HwuPD_-q1XdQ9oMRxgZGrat-IQGwcHowCDERMHgxVQvoqJg5lnEavhhb0Xp13YdWHfhd0X-xUu7L6w4cLeC7suNlzYqlCSkapQkJOaWFxalFqskJ-mUJ6ZV5JaNIGNEQBQEOhAMAEAAA&sa=X&ved=2ahUKEwiirLbv8df2AhUqmYsKHZOnBQsQ-BZ6BAgeEAw
https://www.google.com/search?q=%D0%BD%D1%96%D0%BA%D0%BE%D0%BB%D1%8F+%D0%BB%D0%B0%D0%BD%D0%BA%D1%80%D0%B5+the+four+ages+of+man:+youth&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3ME4ryc5W4tVP1zc0TDZNq7LMyTHXUspOttIvyywuTcyJTywqQWJmFpdYlecXZRc_YtzKyC3w8sc9YanVjJPWnLzGuISRiwh9QrpcbK55JZkllUK8UtxcCDcYiXBBXJFVUBhfVGKSK3BhyXRGJXcjk12Xpp1j0xPc1_7_v-iDYAclRU7D6HP1H7-_txfc7snBcDWIy0GCWYFJg9HwuPD_-q1XdQ9oMRxgZGrat-IQGwcHowCDERMHgxVQvoqJg5lnEavphb0Xp13YdWHfhd0X-xUu7L6w4cLeC7suNlzYqlCSkaqQll9apJCYnlqskJ-mkJuYZ6VQmV9akjGBjREAGQBn-TQBAAA&sa=X&ved=2ahUKEwiirLbv8df2AhUqmYsKHZOnBQsQ-BZ6BAgeECQ
Жан-Марк Натье-французький живописець.
https://www.google.com/search?q=%D0%B6%D0%B0%D0%BD-%D0%BC%D0%B0%D1%80%D0%BA+%D0%BD%D0%B0%D1%82%D1%8C%D1%94+madame+marsollier+and+her+daughter&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3ME4rSbNU4tVP1zc0TM4uSzc2T6rUUspOttIvyywuTcyJTywqQWJmFpdYlecXZRc_YtzKyC3w8sc9YanVjJPWnLzGuISRiwh9QrpcbK55JZkllUK8UtxcCDcYiXBBXJFVUBhfVGKSK3BhyXRGJXcjk12Xpp1j0xN0qmBgWPUmxEFJkbOI6eN-89_v7QWfHWRUML5i4yDBosCgwWD4yJLVYf0UxgNaDAcYmZr2rTjExsHBKMBgxMTBYMWkwVjFxMHMs4jV9sK2Cxsu7NW9sOfChosNF3YpXNgLZDRd7Lk4RSE3MSUxNxVIFRXn5-RkphYpJOalKGQA6ZTE0vSMktSiCWyMAOORScg8AQAA&sa=X&ved=2ahUKEwjNiK6X8tf2AhVqlYsKHapOCOYQ-BZ6BAggEAk
https://www.google.com/search?q=%D0%93%D1%80%D0%B0%D1%84%D0%B8%D0%BD%D1%8F+%D0%B4%D0%B5+%D0%A2%D0%B8%D0%BB%D1%8C%D0%B5%D1%80&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3ME4rSbNU4gIxs80NCpJztZSyk630yzKLSxNz4hOLSpCYmcUlVuX5RdnFjxi3MnILvPxxT1hqNeOkNSevMS5h5CJCn5AuF5trXklmSaUQrxQ3F8IBRiJcvPrp-oaGWQWF8UUlJrkCF5ZMZ1RyNzLZdWnaOTY9QacKBoZVb0IclBQ5i5g-7jf__d5e8NlBRgXjKzYOEiwKDBoMho8sWR3WT2E8oMVwgJGpad-KQ2wcHIwCDEZMHAxWTBqMVUwczDyLWBUuTL7YcGHDxZYLOy7svdivcGHLha0KFxYBebsv9lzYerFhAhsjAMkrT9scAQAA&sa=X&ved=2ahUKEwjNiK6X8tf2AhVqlYsKHapOCOYQ-BZ6BAggEBI
Федор Рокотов-російський художник, найбільший московський портретист, який працював у період Російського Просвітництва.
https://www.google.com/search?q=%D0%9F%D0%BE%D1%80%D1%82%D1%80%D0%B5%D1%82+%D0%95%D0%BA%D0%B0%D1%82%D0%B5%D1%80%D0%B8%D0%BD%D1%8B+II&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3MDczLMlW4tVP1zc0TM4uS8-wiDfTUspOttIvyywuTcyJTywqQWJmFpdYlecXZRc_YrzKyC3w8sc9YanTjJPWnLzGeISRiwh9QrpcbK55JZkllUK8UtxcCDcYiXBBXJFVUBhfVGKSK3BhyXRGpXSjkF2Xpp1j8xOUWvX_f-KaUAcpOcFdp151cFa_s9cS5uIISazIz8vPrRQs_3Bo_4X_7-2VFDkN440ZFAPe2wvuf_t_vrqyo4MEiwKDBoPhI0tWh_VTGA9oMRxgZGrat-IQGwcHowCDERMHgxWTBmMVEwczzyJWlQvzL-y72HCx6WLDha0XmxQuTL2w68KGi01ATsOFHRf2XuxW8PScwMYIAH-J85BDAQAA&sa=X&ved=2ahUKEwj8-bz-8tf2AhVQEncKHTXzA0QQ-BZ6BAgCEAY
https://www.google.com/search?q=%D0%9F%D0%BE%D1%80%D1%82%D1%80%D0%B5%D1%82+%D0%95%D0%BA%D0%B0%D1%82%D0%B5%D1%80%D0%B8%D0%BD%D1%8B+II&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3MDczLMlW4tVP1zc0TDYuSU8uTjPXUspOttIvyywuTcyJTywqQWJmFpdYlecXZRc_YrzKyC3w8sc9YanTjJPWnLzGeISRiwh9QrpcbK55JZkllUK8UtxcCDcYiXBBXJFVUBhfVGKSK3BhyXRGpXSjkF2Xpp1j8xOUWvX_f-KaUAcpOcFdp151cFa_s9cS5uIISazIz8vPrRQs_3Bo_4X_7-2VFDkN440ZFAPe2wvuf_t_vrqyo4MEiwKDBoPhI0tWh_VTGA9oMRxgZGrat-IQGwcHowCDERMHgxWTBmMVEwczzyJWlQvzL-y72HCx6WLDha0XmxQuTL2w68KGi01ATsOFHRf2XuxW8PScwMYIAFUmVwVDAQAA&sa=X&ved=2ahUKEwj8-bz-8tf2AhVQEncKHTXzA0QQ-BZ6BAgCEAk
Джованні Баттіста-італійський художник, один з найпримітніших майстрів італійського рококо, майстер фресок та гравюр, останній великий представник венеціанської школи .
https://www.google.com/search?q=%D0%90%D0%BB%D0%BB%D0%B5%D0%B3%D0%BE%D1%80%D0%B8%D1%8F+%D1%81+%D0%92%D0%B5%D0%BD%D0%B5%D1%80%D0%BE%D0%B9+%D0%B8+%D0%92%D1%80%D0%B5%D0%BC%D0%B5%D0%BD%D0%B5%D0%BC&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3MEwrMjJQ4gYzDQxTClKMtJSyk630yzKLSxNz4hOLSpCYmcUlVuX5RdnFjxi3MnILvPxxT1hqNeOkNSevMS5h5CJCn5AuF5trXklmSaUQrxQ3F8IFRiJcvPrp-oaGWQWF8UUlJrkCF5ZMZ1RyNzLZdWnaOTY9wbIz__-_XRHioKTImWLI4NC75qW94LODjArGV2wcJFgUGDQYDB9Zsjqsn8J4QIvhACNT074Vh9g4OBgFGIyYOBismDQYq5g4mHkWsVpcmHBhNxBuvbD5wr6LDRd2XOxXuNiocGESUGTvha1AkX0Xdipc2AEUAbK3XtgDEb-wZwIbIwCpnD0rNQEAAA&sa=X&ved=2ahUKEwikzL6b89f2AhWXvYsKHYbiCxQQ-BZ6BAgeEBE&tbs=kac:1,kac_so:0

У всіх цих художників дуже багато картин і всі вони насправді дуже гарні та особливі .

# data[].attributes.attachment_link.description
The identification of the sitter in the National Gallery's portrait as the second Madame Bergeret must remain speculative. No representations of her have ...

# data[].attributes.headline
Коломієць Софія  .                                             Художники  , скульптори в стилі ророко

# data[].attributes.subject
Коломієць Софія  .                                             Художники  , скульптори в стилі ророко

# data[].attributes.body
Художники стиля рококо: Антуан Ватто- Антуан Ватто — французький художник, представник рококо. Писав переважно жанрові картини. В листі з Орської фортеці до І. Фундуклея 16 липня 1847 року Тарас Шевченко писав, що серед відібраних у нього під час арешту малюнків був оригінал Ватто .
https://www.google.com/search?q=%D0%BC%D0%B5%D1%86%D1%86%D0%B5%D1%82%D0%B5%D0%BD&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3MMw2z7ZQ4tVP1zc0TDItqcpKLynRUspOttIvyywuTcyJTywqQWJmFpdYlecXZRc_YrzKyC3w8sc9YanTjJPWnLzGeISRiwh9QrpcbK55JZkllUK8UtxcCDcYiXBBXJFVUBhfVGKSK3BhyXRGpXSjkF2Xpp1j8xPc4cLAMEM61EFKTnBZV65HfOhzey1hLo6QxIr8vPzcSsEDDB_2__3_3l5JkVOQXSfh0t_39oLPDjIqGF-xcZBgUWDQYDB8ZMnqsH4K4wEthgOMTE37Vhxi4-BgFGAwYuJgsGLSYKxi4mDmWcQqcGHPha0X2y62AcmmC1sv7J3AxggASYr31i8BAAA&sa=X&ved=2ahUKEwjfqJ__7df2AhWFzYsKHQ8fBYQQ-BZ6BAgmEAY&lei=fsc4YoebJfGIrwTS1aKwDA
https://www.google.com/search?q=%D0%B0%D0%BD%D1%82%D1%83%D0%B0%D0%BD+%D0%B2%D0%B0%D1%82%D1%82%D0%BE+the+scale+of+love&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3MMw2z7ZQ4tVP1zc0TDaMLzdML8_WUspOttIvyywuTcyJTywqQWJmFpdYlecXZRc_YrzKyC3w8sc9YanTjJPWnLzGeISRiwh9QrpcbK55JZkllUK8UtxcCDcYiXBBXJFVUBhfVGKSK3BhyXRGpXSjkF2Xpp1j8xPc4cLAMEM61EFKTnBZV65HfOhzey1hLo6QxIr8vPzcSsEDDB_2__3_3l5JkVOQXSfh0t_39oLPDjIqGF-xcZBgUWDQYDB8ZMnqsH4K4wEthgOMTE37Vhxi4-BgFGAwYuJgsGLSYKxi4mDmWcSqeWHDhb0Xmy42g2iFC5subABymi7sUyjJSFUoTk7MSVXIT1PIyS9LncDGCACwC1VmSAEAAA&sa=X&ved=2ahUKEwjfqJ__7df2AhWFzYsKHQ8fBYQQ-BZ6BAgmEAw&lei=fsc4YoebJfGIrwTS1aKwDA
https://www.google.com/search?q=%D0%9A%D0%B0%D0%BF%D1%80%D0%B8%D0%B7%D0%BD%D0%B8%D1%86%D0%B0&stick=H4sIAAAAAAAAAONgFuLUz9U3MMw2z7ZQ4tVP1zc0TDcyNkkqNDLTUspOttIvyywuTcyJTywqQWJmFpdYlecXZRc_YrzKyC3w8sc9YanTjJPWnLzGeISRiwh9QrpcbK55JZkllUK8UtxcCDcYiXBBXJFVUBhfVGKSK3BhyXRGpXSjkF2Xpp1j8xPc4cLAMEM61EFKTnBZV65HfOhzey1hLo6QxIr8vPzcSsEDDB_2__3_3l5JkVOQXSfh0t_39oLPDjIqGF-xcZBgUWDQYDB8ZMnqsH4K4wEthgOMTE37Vhxi4-BgFGAwYuJgsGLSYKxi4mDmWcQqcmHWhQ0X9l9suLDjwvYLey_suNh2YcMENkYAuRsz_TMBAAA&sa=X&ved=2ahUKEwjfqJ__7df2AhWFzYsKHQ8fBYQQ-BZ6BAgmEDw&lei=fsc4YoebJfGIrwTS1aKwDA

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Please click here if you are not redirected within a few seconds.

Painting by Jean-Antoine Watteau

Mezzetino is an oil-on-canvas painting in the Metropolitan Museum of Art, New York, by the French Rococo painter Jean-Antoine Watteau. Dated within 1717-1720, Mezzetino forms a full-length single-figure composition, depicting the eponymous... Wikipedia

Sep 26, 2023 · Меццетен АНТУАН ВАТТО описание. 18 views · 2 months ago ...more. yurybashkin yurybashkin. 3.35K. Subscribe ...
Duration: 2:50
Posted: Sep 26, 2023

Jean-Antoine Watteau artwork

# data[].attributes.attachment_link.description
Меццетен, комический персонаж итальянской комедии дель арте — назойливый тип, лжец и страдалец от неразделенной любви — прижился и на парижских подмостках.

# data[].attributes.attachment_caption
Жан-Оноре́ Фраґона́р

# data[].attributes.headline
Лепетуха Діана рококо в живописі

# data[].attributes.subject
Лепетуха Діана рококо в живописі

# data[].attributes.body
Стиль рококо характеризують легка, органічна орнаментація та вишукані, асиметричні форми натхненні природою; ніжні, пастельні тональності кольорів; надзвичайна увага до вишуканого опрацювання деталей в живописі чи декоративних предметах; грайлива тематика сюжетів, ідеалізація фігур і їх середовища
Жан-Оноре́ Фраґона́р - французький художник, що працював у стилі рококо

# data[].attributes.headline
Майданюк Аліна 8-Б Гайворонська філія номер 1 КЗ"Гайворонський ліцей номер 2"

# data[].attributes.subject
Майданюк Аліна 8-Б Гайворонська філія номер 1 КЗ"Гайворонський ліцей номер 2"

# data[].attributes.body
Архітектури в Україні в стилі Українського бароко

# data[].attributes.attachment_link.title
Перлини українського бароко

# data[].attributes.headline
Лепетуха Діана 8-Б УКРАЇНСЬКЕ БАРОКО РІДНОГО КРАЮ

# data[].attributes.subject
Лепетуха Діана 8-Б УКРАЇНСЬКЕ БАРОКО РІДНОГО КРАЮ

# data[].attributes.body
Спасо-Преображенський собор (Черкаська область, Золотоніський район, Бакаївка, Красногірський Покровський монастир)
1767 року Софроній перебуваючи у Іркутську ініціював будівництво Спасо-Преображенського собору в Красногірському монастирі та виділив кошти на цю справу. Собор зводили за проектом видатного українського архітектора Івана Григоровича-Барського. У 1771 році будівництво закінчили, але Софроній так і не побачив цієї перлини українського бароко.

# data[].attributes.headline
Чумаченко Артём 8 В 

# data[].attributes.subject
Чумаченко Артём 8 В 

# data[].attributes.body
https://youtu.be/UUN_jW3xATc

# data[].attributes.headline
Чумаченко Артём 8 В 

# data[].attributes.subject
Чумаченко Артём 8 В 

# data[].attributes.body
https://youtu.be/QcGM7w5TvPw

# data[].attributes.headline
Джулай Артем 8Б м.Черкаси             "УКРАЇНСЬКЕ БАРОКО РІДНОГО КРАЮ"

# data[].attributes.subject
Джулай Артем 8Б м.Черкаси             "УКРАЇНСЬКЕ БАРОКО РІДНОГО КРАЮ"

# data[].attributes.body
Гляньте на 5-гривневу купюру. Подивилися?Так-так, там зображено Іллінську церкву в Суботові, що на Черкащині. Храм збудовано у 1653 році (за іншими даними — у 1656) на кошти гетьмана Богдана Хмельницького як родова церква-усипальниця. Собор є яскравим прикладом пам’яток українського бароко раннього періоду, має оборонні риси (товщина стін — до 2 м, бійниці).
Основні розміри церкви: довжина 23 м, ширина 14,08 м, висота стін 7,35 м. Церква збудована із каменю і цегли, товщина стін 1,8 м. За даними Івана Крип'якевича, церква була збудована з каменю, який брали зі зруйнованої татарської мечеті в околиці Суботова.
Коли у 1657 році Хмельницький помер, його поховали у Іллінській церкві праворуч від вівтаря. Археологічні дослідження 1970-их показали, що ані труни, ані тіла Хмельницького на місці поховання вже немає, а ґрунт був неодноразово перекопаний.
Під час новітніх георадарних вимірювань у червні 2019 в Іллінській церкві виявлено ознаки вхідного колодязя до склепу розмірами 3×1,3 м і заввишки (від підлоги до стелі) приблизно 1,6 м, викладеного зсередини цеглою, який, ймовірно є усипальнею Гетьмана.
У 1869 році поруч із церквою збудована дзвіниця і галерея, яка з'єднувала її з церквою.
В липні 1845 року Тарас Шевченко, під час подорожі по Україні, побував і в Суботові, де серед інших малюнків намалював і Іллінську церкву. Малюнок «Богданова церква у Суботові» увійшов до його альбому 1845 року.
Пізніше, того ж року, перебуваючи на Полтавщині, поет написав вірш «Стоїть в селі Суботові».

Стоїть в селі Суботові

На горі високій

Домовина України,
Широка, глибока.
Ото церков Богданова.
Там-то він молився,
Щоб москаль добром і лихом
З козаком ділився…

Також церкву малювали П. Сплестер, Де ля Фліз та інші.
З приходом радянської влади, в церкві влаштували клуб, пізніше використовували як склад. Після Радянсько-німецької війни в церкві відкрили музей Богдана Хмельницького. У 1954 році за проєктом архітектора Ісроеля Шмульсона в церкві встановлено символічний гранітний надгробок Б. Хмельницькому.
У 1978 році архітектором Сергієм Кілессо була завершена реставрація, під час якої була розібрана галерея між церквою і дзвіницею, церква відновлена у первісних формах. З 1990 року церква повернута релігійній громаді.

# data[].attributes.headline
Лепетуха Діана 8Б

# data[].attributes.subject
Лепетуха Діана 8Б

# data[].attributes.body
В українській архітектурі стиль бароко поширюється з II половини XVII ст. і досягає свого розквіту у XVIII ст., набираючи яскраво виражених національних рис. Вже наприкінці XVII ст., переважно в Києві та його околицях, з'явилися будови, позначені рисами стилю бароко, але їхня мальовничість, інтимна теплота докорінно відрізняє їх від бароко західноєвропейського. Нові форми української архітектури виникли на основі давніх і багатих традицій народної дерев'яної і давньоруської архітектури, увібравши багатовікове багатство українського зодчества. Архітектура українського бароко - це концентрований матеріальний вияв "психічного стану", того гармонійного світогляду, на який здатна нація у часи високого духовного злету, а той злет невід'ємний від усвідомлення особистої і національної свободи.

Хрещаті дерев'яні храми - типове явище в народному будівництві. Цей тип споруд був настільки вдосконалений, що кожна з таких церков являє собою справжню перлину архітектури в розумінні як гармонійної й логічної композиції, так і окремих форм та деталей. До трибанних церков із тридільним заложениям належать Покровський собор у Харкові (1680), дві церкви Києво-Печерської лаври, собор у Ромнах та Сумах.

Досконаліших мистецьких форм досягли п'ятибанні храми. До перших таких будов належать церква Адама Кисіля в Нискиничах на Волині (1653) та перебудова Спаса на Берестові в Києві за часів П. Могили (1638-1643). Розвинені барокові форми втілились у спорудах Києво-Печерської лаври -церквах Усіх Святих (1696-1698) та Хрестовоздвиженської, соборі Св. Георгія Видубицького монастиря (1672-1674), Преображенської церкви в Прилуках (1716), соборі в Ніжині тощо.

# data[].attributes.headline
Коломієць Софія 

# data[].attributes.subject
Коломієць Софія 

# data[].attributes.body
6 розкішних споруд барокової архітектури Львова

https://i0.wp.com/photo-lviv.in.ua/wp-content/uploads/2016/12/collage-13.jpg?fit=1200%2C876&ssl=1

1. Гарнізонний храм

Храм свв. верховних апостолів Петра і Павла знаходиться на вул. Театральній,11. Історія цього храму розпочинається у 1540 році. Будівництвом керував чернець Себастьян Ламхіус, а потім – Д. Бріано.
https://i0.wp.com/photo-lviv.in.ua/wp-content/uploads/2016/12/baroco1.jpg?ssl=1
2.Храм Святого Архістратига Михаїла (колишній костел кармелітів босих).

Храм Святого Архістратига Михаїла знаходиться на вул. Винниченка 22, а саме на узгір’ї між вул.Лисенка та Дарвіна. Цей храм входив у загальну систему фортифікацій міста.
https://i0.wp.com/photo-lviv.in.ua/wp-content/uploads/2016/12/baroco9.jpg?ssl=1
3.Костел Стрітення Господнього (кармеліток босих)

Костел Стрітення Господнього – вул. Винниченка, 30. Колишній костел Стрітення споруджено на пагорбі, з півдня до нього прилягають келії колишнього монастиря.
https://i0.wp.com/photo-lviv.in.ua/wp-content/uploads/2016/12/baroco12.jpg?ssl=1
4.Костел Непорочного Зачаття Діви Марії і монастир францисканців

Це комплекс споруд, що складається із костелу Непорочного зачаття Діви Марії, монастиря францисканців та саду, оточеного муром, розташований на вулиці Короленка, 1. Сучасного вигляду храм набув після перебудов у XIX-XX ст.
https://i0.wp.com/photo-lviv.in.ua/wp-content/uploads/2016/07/kol2.gif?resize=700%2C525&ssl=1
5. Костел Святого Каземира
https://i0.wp.com/photo-lviv.in.ua/wp-content/uploads/2016/12/baroco19.jpg?resize=675%2C900&ssl=1
6.Костел Святого Миколая

Костел Святого Миколая, Костел Найсвятішої Трійці та Святого Миколая Єпископа, Тринітарський костел (зараз – Церква Покрови Богородиці) – пам’ятка архітектури XVIII століття у Львові. Знаходиться в центральній частині міста, на вулиці Михайла Грушевського, 2.
https://i0.wp.com/photo-lviv.in.ua/wp-content/uploads/2015/03/sobor.jpg?resize=700%2C466&ssl=1

Бароко в Україні найбільше представлено в церковній архітектурі, значно менше у гравюрі, живописі і літературі. На сюжети стінописів впливала гравюра (західноєвропейська, в тому числі і доби маньєризму), а не навпаки. Архітектура відігравала домінуючу роль і залишила найбільшу кількість характерних зразків стилю в різних регіонах України. Дещо менше було зразків в скульптурі, тісно пов'язаній з храмовим будівництвом і різьбленням вівтарів. Яскравим зразком скульптури бароко була творчість Пінзеля та представників Львівської школи скульптури.

На Лівобережній Україні своє почесне місце посіла не скульптура, а різьблені вівтарі (бароковий вівтар Софії Київської, вівтар в церкві міста Глухів тощо).

# data[].attributes.headline
"Бароко" Марченко Нікіта

# data[].attributes.subject
"Бароко" Марченко Нікіта

# data[].attributes.body
Витоки бароко йдуть з архітектури Розвиненого Відродження Риму, бо перший дійсно великий і величний архітектурний ансамбль створив у Ватикані Донато Браманте (1444—1514). Це двір Бельведер завдовжки 300 метрів, що побудований в єдиному стилі при збереженні різних функцій будівель (бельведер з античними скульптурами, регулярний сад, Ватиканська бібліотека і театр просто неба). Але всі форми архітектури досить спокійні, врівноважені і це значить, що це ще не бароко.

Ідею Браманте по створенню ансамблю з декількох будівель підхопив Джакомо да Віньола (1507—1573). Він не мав потужних можливостей Браманте в використанні багатьох будматеріалів і площ. Тому його ансамбль вілли Джуліа для римського папи Юлія ІІІ (понтифік у 1550—1555 роках) невеликих розмірів. Але віллі притаманні вже всі риси бароко: єдиний ансамбль з павільйонами, садом, фонтаном, німфеєм, сходами різних типів, що пов'язують тераси різного рівня. Вілла сильно відокремлена від навколишнього середовища, замкнена на собі, як більшість будівель Відродження, а її архітектура теж врівноважена, як і більшість споруд тієї доби.

Напруженість, велетенські розміри, нервовість й емоційна насиченість — це все додав до ознак бароко Мікеланджело. Саме у творах Віньоли та творах періоду пізнього Мікеланджело дослідники вбачають витоки архітектури бароко.

# data[].attributes.headline
"Бароко" Толобистюк Максим

# data[].attributes.subject
"Бароко" Толобистюк Максим

# data[].attributes.body
Витоки бароко йдуть з архітектури Розвиненого Відродження Риму, бо перший дійсно великий і величний архітектурний ансамбль створив у Ватикані Донато Браманте (1444—1514). Це двір Бельведер завдовжки 300 метрів, що побудований в єдиному стилі при збереженні різних функцій будівель (бельведер з античними скульптурами, регулярний сад, Ватиканська бібліотека і театр просто неба). Але всі форми архітектури досить спокійні, врівноважені і це значить, що це ще не бароко.

Ідею Браманте по створенню ансамблю з декількох будівель підхопив Джакомо да Віньола (1507—1573). Він не мав потужних можливостей Браманте в використанні багатьох будматеріалів і площ. Тому його ансамбль вілли Джуліа для римського папи Юлія ІІІ (понтифік у 1550—1555 роках) невеликих розмірів. Але віллі притаманні вже всі риси бароко: єдиний ансамбль з павільйонами, садом, фонтаном, німфеєм, сходами різних типів, що пов'язують тераси різного рівня. Вілла сильно відокремлена від навколишнього середовища, замкнена на собі, як більшість будівель Відродження, а її архітектура теж врівноважена, як і більшість споруд тієї доби.

Напруженість, велетенські розміри, нервовість й емоційна насиченість — це все додав до ознак бароко Мікеланджело. Саме у творах Віньоли та творах періоду пізнього Мікеланджело дослідники вбачають витоки архітектури бароко.

# data[].attributes.headline
"бароко"  Огородник Максим 

# data[].attributes.subject
"бароко"  Огородник Максим 

# data[].attributes.body
Баро́ко (від порт. barroco ісп. barrueco та фр. baroque — «перлина неправильної форми») — стиль у європейському мистецтві (живописі, скульптурі, музиці, літературі) та архітектурі початку XVI століття — кінця XVIII століття. Хронологічно бароко слідує за Ренесансом, за ним іде Класицизм. За естетичним визначенням, бароко — стиль, що виникає на хвилі кризи гуманізму і народження маньєризму. Він висловлює бажання насолоджуватись дарунками життя, мистецтва і природи. Якщо ренесанс мав незначне поширення у країнах за межами Західної Європи, то з доби бароко почалося справжнє поширення європейської цивілізації на інші континенти.

# data[].attributes.headline
Стихія музики бароко

# data[].attributes.subject
Стихія музики бароко

# data[].attributes.body
Бароко - дуже насичений подіями і багатобарвний,
можна сказати, строкатий період музичного життя і
творчості, що не раз давало мистецтвознавцям
підстави вважати його переходом від Ренесансу до
Просвітництва. Найбільш значними подіями в музиці
стали буйний розквіт світського музичного
мистецтва, зародження жанру опери, інтенсивний
розвиток інструментальної музики та ін.

Епоха музичного бароко  - XVII - першої половини
XVIII ст.  У всіх видах мистецтва цього періоду
з'являються видатні творчі явища і фігури, художнє
значення яких надзвичайно велике. Це архітектурні
ансамблі барочного Риму, фрески і живопис соборів,
становлення західноєвропейського театру. Знакові
творчі особистості - Шекспір, Рубенс і Рембрандт, Ель
Греко, Кальдерон; підйом відзначається і в науках
Декарт, Ньютон, і Кеплер, Паскаль, Беме.
Стиль бароко з його поривом і неспокоєм набув
значного розвитку в музиці, він став закономірним
продовженням Ренесансу і передував стилю
класицизм.

# data[].attributes.headline
"Стихія музики бароко"                         Артем Ольшанский

# data[].attributes.subject
"Стихія музики бароко"                         Артем Ольшанский

# data[].attributes.body
Барокова музика з'явилася в кінці Відродження і передувала музиці епохи класицизму. Слово "бароко" імовірно походить від португальського "perola barroca" - перлина або морська раковина химерної форми; або від лат. baroco - Мнемонічне позначення одного з видів силогізму в схоластичній логіці [2] (примітно, що схожі латинські слова "Barlocco" або "Brillocco" також використовувалися в схожому значенні - перлина незвичайної форми, яка не має осі симетрії [3]). І дійсно, образотворче мистецтво та архітектура цього періоду характеризувалися досить химерними формами, складністю, пишністю і динамікою. Пізніше це ж слово стало застосовуватися і до музики того часу. Сочінітельскіе і виконавські прийоми періоду бароко стали невід'ємною і значною частиною музичного класичного канону. Твори того часу широко виконуються і вивчаються. В епоху бароко народилися такі твори, як фуги Йоганна Себастьяна Баха, хор "Алілуя" з ораторії " Месія " Георга Фрідріха Генделя, " Пори року " Антоніо Вівальді, "Вечірня" Клаудіо Монтеверді. Музичний орнамент став дуже витонченим, сильно змінилася музична нотація, розвинулися способи гри на інструментах. Розширилися рамки жанрів, зросла складність виконання музичних творів, з'явився такий вид творів, як опера. Велике число музичних термінів та концепцій ери бароко використовуються досі.

# data[].attributes.headline
"Стихія музики бароко"                        Артем Ольшанский               

# data[].attributes.subject
"Стихія музики бароко"                        Артем Ольшанский               

# data[].attributes.body
Барокова музика з'явилася в кінці Відродження і передувала музиці епохи класицизму. Слово "бароко" імовірно походить від португальського "perola barroca" - перлина або морська раковина химерної форми; або від лат. baroco - Мнемонічне позначення одного з видів силогізму в схоластичній логіці [2] (примітно, що схожі латинські слова "Barlocco" або "Brillocco" також використовувалися в схожому значенні - перлина незвичайної форми, яка не має осі симетрії [3]). І дійсно, образотворче мистецтво та архітектура цього періоду характеризувалися досить химерними формами, складністю, пишністю і динамікою. Пізніше це ж слово стало застосовуватися і до музики того часу. Сочінітельскіе і виконавські прийоми періоду бароко стали невід'ємною і значною частиною музичного класичного канону. Твори того часу широко виконуються і вивчаються. В епоху бароко народилися такі твори, як фуги Йоганна Себастьяна Баха, хор "Алілуя" з ораторії " Месія " Георга Фрідріха Генделя, " Пори року " Антоніо Вівальді, "Вечірня" Клаудіо Монтеверді. Музичний орнамент став дуже витонченим, сильно змінилася музична нотація, розвинулися способи гри на інструментах. Розширилися рамки жанрів, зросла складність виконання музичних творів, з'явився такий вид творів, як опера. Велике число музичних термінів та концепцій ери бароко використовуються досі.

# data[].attributes.headline
Джулай Артем

# data[].attributes.subject
Джулай Артем

# data[].attributes.body
Українська музика доби бароко

Друга половина 17-18 століття в історії української культури - важливий період і з огляду розвитку музичного барокового мистецтва, що увібрало традиції попередніх музичних шкіл.
Музичні цехи як перші професійні об'єднання народних музикантів виникли ще наприкінці 16 століття в Західній Україні і впродовж 16-19 століть діяли майже в усіх великих містах України.
Оскільки в українських землях не було ґрунту для сприйняття ранніх форм західноєвропейської опери, різновидів інструментального ансамблю та світської пісні, українське професійне мистецтво розвивало традиції церковного мелодичного співу та хорової музики без супроводу інструментів - а капела.

Із системи вокальних жанрів українські митці виділяють лише партесний хоровий концерт (церковне хорове багатоголосся) із восьми - двадцяти самостійних партій. Із середини 17 століття відбувається перехід від григоріанського хоралу церковного одноголосного співу до багатоголосного партесного, тобто хорового співу за партіями, у яких кожен голос веде свою мелодію. Партесний концерт, що складався з чотириголосся (басу, тенора, альта, дисканта) потребував знань з теорії музики, правил гармонії, композиції, голосознавства. Теоретичні засади партесного співу розробив український композитор, хоровий диригент і пецатот М.Дилецький (бл. 1650-1723) і виклав їх у посібнику "Граматика мусікійська" (1677).

У 17-18 ст. в Україні склалася мережа музичної освіти. Одним з найдавніших в Україні музичних навчальних закладів була Січова співацька школа (остання третина 17 ст. - 1709, 1734-1775), де готували фахівців для  церковних хорів.
У першій половині 18 ст. центр музичної культури зосереджується в Києво-Могилянській академії. У школі сформувалася чітка система музичної освіти, що поєднала теорію музики і педагогіку. При Києво-Могилянській академії були хор і оркестр, що відзначалися високою професійністю. В академії здобули музичну освіту Максим Березовський (1745-1777) та Артемій Веделъ (1767, за іншими даними - 1770,1772- 1808), творчість яких сягнула європейських висот.

Відомим закладом музичної освіти була Глухівська співацька школа, заснована 14 вересня 1738 р. У ній навчалося 20 осіб, з яких десять кращих студентів щороку направлялися до Петербурга. Школа давала знання з партесного співу, музичної грамоти, гри на скрипці, гуслях, бандурі, готувала співаків для Придворної капели. З цієї школи вийшов відомий український композитор Дмитро Бортнянський (1751-1825).

Творчість М. Березовського та А. Веделя є перехідною від бароко до класицизму, а феномен музики М. Березовського, який "нашою мовою заговорив із цілим світом", полягає в поєднанні бездоганного професіоналізму європейського рівня з українськими фольклорними традиціями. На музичній стилістиці А. Веделя відбився його тісний зв'язок з Україною, що знайшло свій вияв у "ніжно-ліричному та чутливому характері української ментальності", а його трагічна доля - в українських мінорних думах та народних піснях. Музика Д. Бортнянського, М. Березовського та А. Веделя, вийшовши з надр українського музичного мистецтва, зберегла своє українське коріння, збагатила інші культури.

Інструментальна музика не досягла такого рівня, як хоровий партесний спів. У середині 18 ст. поширення набув романс - жанр камерної вокальної музики. Пісні-романси виконувалися в супроводі фортепіано або гітари. Популярними стали романси "їхав козак за Дунай" С. Килимовського, "Всякому городу нрав і права" Г. Сковороди, "Дивлюсь я на небо" М. Петренка.

# data[].attributes.headline
"Стихія музики бароко" Іван Уперенко 

# data[].attributes.subject
"Стихія музики бароко" Іван Уперенко 

# data[].attributes.body
Барокова музика з'явилася в кінці Відродження і передувала музиці епохи класицизму. Слово "бароко" імовірно походить від португальського "perola barroca" - перлина або морська раковина химерної форми; або від лат. baroco - Мнемонічне позначення одного з видів силогізму в схоластичній логіці [2] (примітно, що схожі латинські слова "Barlocco" або "Brillocco" також використовувалися в схожому значенні - перлина незвичайної форми, яка не має осі симетрії [3]). І дійсно, образотворче мистецтво та архітектура цього періоду характеризувалися досить химерними формами, складністю, пишністю і динамікою. Пізніше це ж слово стало застосовуватися і до музики того часу. Сочінітельскіе і виконавські прийоми періоду бароко стали невід'ємною і значною частиною музичного класичного канону. Твори того часу широко виконуються і вивчаються. В епоху бароко народилися такі твори, як фуги Йоганна Себастьяна Баха, хор "Алілуя" з ораторії " Месія " Георга Фрідріха Генделя, " Пори року " Антоніо Вівальді, "Вечірня" Клаудіо Монтеверді. Музичний орнамент став дуже витонченим, сильно змінилася музична нотація, розвинулися способи гри на інструментах. Розширилися рамки жанрів, зросла складність виконання музичних творів, з'явився такий вид творів, як опера. Велике число музичних термінів та концепцій ери бароко використовуються досі.

# data[].attributes.headline
Відро́дження, або Ренеса́нс (фр. Renaissance —  Бельтиков«Відродження») — культурно-філософський рух кінця Середньовіччя — початку Нового часу, що ґрунтувався на ідеалах гуманізму та орієнтувався на спадщину античності.Сучасні дослідники виділяють п'ять періодів доби Відродження:Протовідродження (Передвідродження) (2-а половина XIII століття — XIV століття);Раннє Відродження (1410/1425 рр. XV ст. — кінець XV століття);Високе Відродження (кінець XV — перші 20 років XVI століття);Пізнє Відродження (середина XVI — 90-ті роки XVI століття), співіснування з маньєризмом. В архітектурі — виникнення палладіанства;Північне Відродження — XVI століття, співіснування з північним і італійським маньєризмом.Бельтиков

# data[].attributes.subject
Відро́дження, або Ренеса́нс (фр. Renaissance —  Бельтиков«Відродження») — культурно-філософський рух кінця Середньовіччя — початку Нового часу, що ґрунтувався на ідеалах гуманізму та орієнтувався на спадщину античності.Сучасні дослідники виділяють п'ять періодів доби Відродження:Протовідродження (Передвідродження) (2-а половина XIII століття — XIV століття);Раннє Відродження (1410/1425 рр. XV ст. — кінець XV століття);Високе Відродження (кінець XV — перші 20 років XVI століття);Пізнє Відродження (середина XVI — 90-ті роки XVI століття), співіснування з маньєризмом. В архітектурі — виникнення палладіанства;Північне Відродження — XVI століття, співіснування з північним і італійським маньєризмом.Бельтиков

# data[].attributes.headline
Коломієць Софії

# data[].attributes.subject
Коломієць Софії

# data[].attributes.body
Стиль бароко склав цілу епоху в історії мистецтв. Раніше цей стиль трактувався як відступ від етичних норм. Побутувала введена в обіг теоретиками класицизму думка, ніби доба бароко - це непорозуміння в мистецтві, півтора-сторічне панування несмаку; начебто бароко підточило і врешті-решт зруйнувало культуру Відродження.

Французькі енциклопедисти, німецькі й інші європейські філософи класичної орієнтації відмахувалися від аналізу мистецтва XVII – першої половини XVIII ст. як від такого, що немовби зіпсоване різними надмірностями. Відтоді слово "бароко" стало терміном з відчутним негативним змістом: "дивний", "чудернацький", "химерний".

З погляду класицистів, про бароко можна було говорити й писати лише з іронією.

Живопис баро́ко — живопис періоду кінця 16 — 1-ї половини 18 століть (доби бароко), переважно в західноєвропейських країнах.

У Римі, офіційній столиці папи римського, склалася так звана Велична манера в живописі (« maniera grande»). Цей живопис був абсолютно пов'язаний з історичним і міфологічним жанром. А втілення сюжетів обумовлювало античні чи біблійні теми в ідеальному оточенні, з ідеальними фігурами, штучно очищеними від побутовості. Герої були величні, вічно молоді, повні здоров'я і бадьорості, рухались чи стояли в величних позах і з величними ж жестами.  розвитком партесного співу почали з’являтися й теоретичні посібники, які давали необхідні знання з теорії написання цієї музики та її співу. М.Дилецький, будучи творцем партесної музики, став її найвизначнішим теоретиком. Він перший у Східній Європі написав теоретичний трактат “Граматика музикальна”, яка стала дуже важливим посібником для композиторів, що творили партесну музику, та для співаків-хористів, які її виконували.Стиль бароко з його поривом і неспокоєм набув значного розвитку в музиці, він став закономірним продовженням Ренесансу і передував стилю класицизм. Найвищим досягненням цього періоду стала творчість німецьких композиторів Й. С. Баха і Г. Ф. Генделя. Водночас ціла плеяда інших обдарованих митців цього часу зробила помітний внесок у розвиток європейської музики.

# data[].attributes.headline
Лепетуха Діана

# data[].attributes.subject
Лепетуха Діана

# data[].attributes.body
Живопис баро́ко — живопис періоду кінця 16 — 1-ї половини 18 століть (доби бароко), переважно в західноєвропейських країнах.

У Римі, офіційній столиці папи римського, склалася так звана Велична манера в живописі (« maniera grande»). Цей живопис був абсолютно пов'язаний з історичним і міфологічним жанром. А втілення сюжетів обумовлювало античні чи біблійні теми в ідеальному оточенні, з ідеальними фігурами, штучно очищеними від побутовості. Герої були величні, вічно молоді, повні здоров'я і бадьорості, рухались чи стояли в величних позах і з величними ж жестами. Приклади Величної манери дали у 17 столітті художники П'єтро да Кортона , Аннібалє Каррачі, Гвідо Рені , Гверчіно , Сімоне Кантаріні. Велична манера славила католицьких святих, папу римського, давньоримських імператорів і сучасних володарів. В орбіту Величної манери були втягнуті стінописи (фрески) в церквах і в палацах, вівтарний живопис і релігійна картина, офіційний парадний портрет. Офіційну лінію втілювали митці, що обслуговували папський двір.

# data[].attributes.headline
Назаренко Ельвіри&nb

# data[].attributes.body
Назаренко Ельвіри
Українська музика доби бароко — найвище досягнення національного мистецтва. Отже, провідним жанром став багатоголосий партесний спів. Помітну роль у його поширенні відіграли братські школи. Цю течію представляли композитори Є. Завадовський, М. Замаревич, І. Зюска, І. Календа, К. Коньовський та ін. Партесний спів відзначався стриманістю образного ладу, гармонійністю і простотою. Як “київський розспів” він набув поширення в Москві та інших містах Росії.

З розвитком партесного співу почали з’являтися й теоретичні посібники, які давали необхідні знання з теорії написання цієї музики та її співу. М.Дилецький, будучи творцем партесної музики, став її найвизначнішим теоретиком. Він перший у Східній Європі написав теоретичний трактат “Граматика музикальна”, яка стала дуже важливим посібником для композиторів, що творили партесну музику, та для співаків-хористів, які її виконували.Стиль бароко з його поривом і неспокоєм набув значного розвитку в музиці, він став закономірним продовженням Ренесансу і передував стилю класицизм. Найвищим досягненням цього періоду стала творчість німецьких композиторів Й. С. Баха і Г. Ф. Генделя. Водночас ціла плеяда інших обдарованих митців цього часу зробила помітний внесок у розвиток європейської музики.

# data[].attributes.body
Женя Валігурський 8-б

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Уроки истории Питона Каа

# data[].attributes.attachment_link.title
Давній Рим - столиця світу, Вічне місто (укр.) Історія стародавнього світу

# data[].attributes.body
Женя Валігурський 8-б клас

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Уроки истории Питона Каа

# data[].attributes.attachment_link.title
Давній Рим - столиця світу, Вічне місто (укр.) Історія стародавнього світу

# data[].attributes.headline
Малютин У ХІХ ст. визначальною рисою реалізму вважалася «правдивість» — у розумінні «вірності дійсності», яку відображає митець. У зв'язку з цим варто зазначити, що справжнє мистецтво завжди є правдивим, адже незмінно прагне відображати істини й цінності людського буття, які, однак, не залишаються незмінними. Той чи інший художній напрям стає домінуючим і «правдивим» за певної доби саме тому, що виявляється здатним дати найпереконливіші відповіді на її виклики, найповніше виразити «істини буття», як вони мисляться й переживаються сучасниками.

# data[].attributes.subject
Малютин У ХІХ ст. визначальною рисою реалізму вважалася «правдивість» — у розумінні «вірності дійсності», яку відображає митець. У зв'язку з цим варто зазначити, що справжнє мистецтво завжди є правдивим, адже незмінно прагне відображати істини й цінності людського буття, які, однак, не залишаються незмінними. Той чи інший художній напрям стає домінуючим і «правдивим» за певної доби саме тому, що виявляється здатним дати найпереконливіші відповіді на її виклики, найповніше виразити «істини буття», як вони мисляться й переживаються сучасниками.

# data[].attributes.headline
Малютин Філософський напрям романтизму, сформувавшись майже одночасно в Англії і Німеччині в другій половині 80-х років XVIII ст., постав як реакція на обмеженість класицизму і раціоналістичності Просвітництва, став "реакцією чуття проти надто механічних соціальних теорій і надто тісної регламентації. Найбільшого розвитку він набув у Німеччині, де його засновниками були

# data[].attributes.subject
Малютин Філософський напрям романтизму, сформувавшись майже одночасно в Англії і Німеччині в другій половині 80-х років XVIII ст., постав як реакція на обмеженість класицизму і раціоналістичності Просвітництва, став "реакцією чуття проти надто механічних соціальних теорій і надто тісної регламентації. Найбільшого розвитку він набув у Німеччині, де його засновниками були

# data[].attributes.headline
Малютин Найбільшого розквіту досягає у Франції (XVII ст.). Певною мірою притаманний мистецтву усіх країн Європи, у деяких зберігав свої позиції аж до першої чверті XIX ст. Для класицизму важливим був принцип свободи вибору — необмеженість власного, суб'єктивного трактування історичних форм.

# data[].attributes.subject
Малютин Найбільшого розквіту досягає у Франції (XVII ст.). Певною мірою притаманний мистецтву усіх країн Європи, у деяких зберігав свої позиції аж до першої чверті XIX ст. Для класицизму важливим був принцип свободи вибору — необмеженість власного, суб'єктивного трактування історичних форм.

# data[].attributes.body
Майже головним словом доби рококо було слово «примха» (каприз). У мистецтві визначається легкими, нервовими, ніжними та химерними формами («грайливе» рококо). Він виявився насамперед у розплануванні і декорації інтер'єру (палаців, церков, костьолів). В добу рококо скульптура (переважно поліхромна) стала істотною частиною архітектурної композиції, а орнамент (зокрема у різьбі) набрав форм мушлі («rocaille»). У добу рококо широко розвинулося мистецьке ремесло — ткацтво, ювелірство, порцеляна, меблі, гобелени.

# data[].attributes.headline
Малютин Украї́нське баро́ко або Коза́цьке баро́ко — мистецький стиль, що був поширений на українських землях Війська Запорозького у XVII–XVIII століттях. Виник унаслідок поєднання місцевих архітектурних традицій та європейського бароко.

# data[].attributes.subject
Малютин Украї́нське баро́ко або Коза́цьке баро́ко — мистецький стиль, що був поширений на українських землях Війська Запорозького у XVII–XVIII століттях. Виник унаслідок поєднання місцевих архітектурних традицій та європейського бароко.

# data[].attributes.headline
Малютин Баро́ко (від порт. barroco ісп. barrueco та фр. baroque — перлина неправильної форми) — стиль у європейському мистецтві (живописі, скульптурі, музиці, літературі) та архітектурі початку XVI століття — кінця XVIII століття. Хронологічно бароко слідує за Ренесансом, за ним іде Класицизм. За естетичним визначенням, бароко — стиль, що виникає на хвилі кризи гуманізму і народження маньєризму. Він висловлює бажання насолоджуватись дарунками життя, мистецтва і природи. Якщо ренесанс мав незначне поширення у країнах за межами Західної Європи, то з доби бароко почалося справжнє поширення європейської цивілізації на інші континенти.

# data[].attributes.subject
Малютин Баро́ко (від порт. barroco ісп. barrueco та фр. baroque — перлина неправильної форми) — стиль у європейському мистецтві (живописі, скульптурі, музиці, літературі) та архітектурі початку XVI століття — кінця XVIII століття. Хронологічно бароко слідує за Ренесансом, за ним іде Класицизм. За естетичним визначенням, бароко — стиль, що виникає на хвилі кризи гуманізму і народження маньєризму. Він висловлює бажання насолоджуватись дарунками життя, мистецтва і природи. Якщо ренесанс мав незначне поширення у країнах за межами Західної Європи, то з доби бароко почалося справжнє поширення європейської цивілізації на інші континенти.

# data[].attributes.headline
Малютин Найповніша і найпослідовніша еволюція Відродження проходила в Італії. Відродження — це могутній культурний рух у межах XIV — початку XVII ст., в ході якого відбулося подолання духовної диктатури і деспотії церкви. Виникла нова культура, звернена до земних справ, прагнення людей до щасливого життя, а також нова система національних літератур, нова філософія і наука. Небувалого розквіту досягло у ту пору образотворче мистецтво. Характерними ознаками культури Ренесансу були такі:

# data[].attributes.subject
Малютин Найповніша і найпослідовніша еволюція Відродження проходила в Італії. Відродження — це могутній культурний рух у межах XIV — початку XVII ст., в ході якого відбулося подолання духовної диктатури і деспотії церкви. Виникла нова культура, звернена до земних справ, прагнення людей до щасливого життя, а також нова система національних літератур, нова філософія і наука. Небувалого розквіту досягло у ту пору образотворче мистецтво. Характерними ознаками культури Ренесансу були такі:

# data[].attributes.headline
Го́тика (італ. gotico, від назви германського племені готів), готичний стиль — художній стиль, середньовічної культури країн Західної Європи (між серединами XII і XVI століть). Термін «Готика» запроваджений в епоху Відродження як зневажливе позначення всього середньовічного мистецтва, що вважалося «варварським».

# data[].attributes.subject
Го́тика (італ. gotico, від назви германського племені готів), готичний стиль — художній стиль, середньовічної культури країн Західної Європи (між серединами XII і XVI століть). Термін «Готика» запроваджений в епоху Відродження як зневажливе позначення всього середньовічного мистецтва, що вважалося «варварським».

# data[].attributes.headline
В орнаменті перепліталися традиції античності, Візантійської імперії, Ірану й Далекого Сходу.Романський стиль вирізнявся масивністю і зовнішньою суворістю споруд, які зберігають оборонні, захисні функції. Найбільша увага приділялася спорудженню храмів-фортець, монастирів-фортець, замків-фортець, що розташовували на підвищених ділянках місцевості. Головним будівельним матеріалом був тесаний камінь. З часом обробка кам'яних брил удосконалюється, а м'які різновиди каменю, легкі в обробці, стають джерелом для створення перспективних порталів, різьблених капітелей, рельєфів і згодом, скульптур, якими почали прикрашати західний фасадРоманські храми, переважно монастирські, будували з великого каменю, у простих формах, із перевагою вертикальних або горизонтальних ліній, із дуже вузькими отворами дверей і вікон, із півциркульними арками. Архітектори створювали склепіння у вигляді хрестів. Скульптури на площинах стін або поверхні капітелей мали рельєфну форму. В оформленні церков були популярними сюжети Страшного суду й Апокаліпсиса, біблійні сцени, скульптури. Перевага духовного над тілесним виражалася в контрасті духовної експресії й зовнішньої потворності.                                                                   

# data[].attributes.subject
В орнаменті перепліталися традиції античності, Візантійської імперії, Ірану й Далекого Сходу.Романський стиль вирізнявся масивністю і зовнішньою суворістю споруд, які зберігають оборонні, захисні функції. Найбільша увага приділялася спорудженню храмів-фортець, монастирів-фортець, замків-фортець, що розташовували на підвищених ділянках місцевості. Головним будівельним матеріалом був тесаний камінь. З часом обробка кам'яних брил удосконалюється, а м'які різновиди каменю, легкі в обробці, стають джерелом для створення перспективних порталів, різьблених капітелей, рельєфів і згодом, скульптур, якими почали прикрашати західний фасадРоманські храми, переважно монастирські, будували з великого каменю, у простих формах, із перевагою вертикальних або горизонтальних ліній, із дуже вузькими отворами дверей і вікон, із півциркульними арками. Архітектори створювали склепіння у вигляді хрестів. Скульптури на площинах стін або поверхні капітелей мали рельєфну форму. В оформленні церков були популярними сюжети Страшного суду й Апокаліпсиса, біблійні сцени, скульптури. Перевага духовного над тілесним виражалася в контрасті духовної експресії й зовнішньої потворності.                                                                   

# data[].attributes.headline
Сіденко Влад 

# data[].attributes.subject
Сіденко Влад 

# data[].attributes.body
Рома́нський стиль — художній стиль в архітектурі, що панував у Європі в X—XII ст., один із найважливіших етапів розвитку середньовічної архітектури. Термін «романський стиль» увів на поч. XIX ст

# data[].attributes.headline
Сіденко Влад 

# data[].attributes.subject
Сіденко Влад 

# data[].attributes.body
Го́тика (італ. gotico, від назви германського племені готів), готичний стиль — художній стиль, середньовічної культури країн Західної Європи (між серединами XII і XVI століть). Термін «Готика» запроваджений в епоху Відродження як зневажливе позначення всього середньовічного мистецтва, що вважалося «варварським».

# data[].attributes.headline
Сіденко Влад 

# data[].attributes.subject
Сіденко Влад 

# data[].attributes.body
Возрожде́ние, или Ренесса́нс (фр. Renaissance, итал. Rinascimento от лат. renasci «рождаться опять, возрождаться»[1]) — имеющая мировое значение эпоха в истории культуры Европы, пришедшая на смену Средним векам и предшествующая Просвещению и Новому времени. Приходится — в Италии — на начало XIV века (повсеместно в Европе — с XV—XVI веков) — последнюю четверть XVI века и в некоторых случаях — первые десятилетия XVII века. Отличительная черта эпохи Возрождения — светский характер культуры, её гуманизм и антропоцентризм (то есть интерес, в первую очередь, к человеку и его деятельности). Расцветает интерес к античной культуре, происходит её «возрождение» — так и появился термин. Эпоха Возрождения считается точкой отсчета современного европейского искусства, поскольку именно в это время формируется современный характер культуры[2].

Термин Возрождение встречается уже у итальянских гуманистов, например, у Джорджо Вазари. В современном значении термин был введён в обиход французским историком XIX века Жюлем Мишле[3]. В настоящее время термин Возрождение превратился в метафору культурного расцвета.

# data[].attributes.headline
Сіденко Влад

# data[].attributes.subject
Сіденко Влад

# data[].attributes.body
Мистецтво... Воно зачаровує нас силою краси: краси звуків, краси почуттів, краси побаченого. І якщо вже зачарувало людину — то це навіки. Отака вона сила — сила мистецтва. Когось зачарувала таємнича, ніжна, трепетна музика, когось довершена картина, когось прекрасна книга, когось чарівний спів виконавця.

Серед музичних творів мені найбільше подобається "Місячна соната" Бетховена. Бетховен був геніальним композитором, тонким ліриком, умів майстерно передавати звуками те, що відчувала його переповнена образами, зранена переживаннями та нещастями душа.

Глибоким ліризмом сповнена "Місячна соната" Бетховена. Ніжно звучить музика, але де-не-де чуються насторожені звуки. Вони ніби віщують негоду, що наближається. Я відчуваю звуки спочатку тихі, а далі все сильніші, гучніші. І ось вже буря. Уявляю, як над морем потьмарилося небо, закривши свинцевими хмарами срібний місяць. Як великі лавини злітають вгору, вдаряються об каміння і розлітаються тисячами краплинок. Сила звуків наростає, і перед моєю уявою постає розгніване море, справжня буря на морі... Громові розкати чуються в музиці. Вона зривається з клавіш і летить вдалину, наповнюючи мою кімнату стогоном. Та враз громовиця зникає, і знову звучить мелодія. Знову ллється місячне сяйво в душу і звучать затихаючі тривожні звуки...

У своїй сонаті Бетховен передав боротьбу прекрасних, чистих почуттів людини з темними силами людської душі, із сірою буденщиною, міщанством, з темними силами обивательського благополуччя.

Музика... її звуки чарують нашу уяву, захоплюють, викликають певні почуття. Музика — це дивовижна скарбниця, яка збагачує нас, відкриває двері у світ прекрасного.

# data[].attributes.headline
Сіденко Влад 

# data[].attributes.subject
Сіденко Влад 

# data[].attributes.body
Реалі́зм (від лат. realis — «суттєвий», «дійсний») — стиль і напрям у мистецтві, які ставили метою правдиве відтворення дійсності в її типових рисах. Панування реалізму слідувало за добою романтизму і передувало символізму. Термін «реалізм» вперше вжив французький літературний критик Жуль Шанфлері в 50-х роках 19 століття для позначення мистецтва, що протистоїть романтизму і академізму.

На відміну від романтизму, який зосереджував увагу на внутрішньому світі людини, основною для реалізму стає проблема взаємин людини і середовища, впливу соціально-історичних обставин на формування духовного світу (характеру) особистості. Замість інтуїтивно-почуттєвого світосприйняття на перше місце в літературі висувається пізнавально-аналітичне начало, а типізація дійсності утверджується як універсальний спосіб художнього узагальнення.

У ХІХ ст. визначальною рисою реалізму вважалася «правдивість» — у розумінні «вірності дійсності», яку відображає митець. У зв'язку з цим варто зазначити, що справжнє мистецтво завжди є правдивим, адже незмінно прагне відображати істини й цінності людського буття, які, однак, не залишаються незмінними. Той чи інший художній напрям стає домінуючим і «правдивим» за певної доби саме тому, що виявляється здатним дати найпереконливіші відповіді на її виклики, найповніше виразити «істини буття», як вони мисляться й переживаються сучасниками.

Утім, за реалізмом невипадково закріпилася його назва: він тісно пов'язаний з настановою реалістичного (тобто заснованого на досвіді) сприйняття й витлумачення дійсності.

Реалізм як художня система ґрунтується на спостереженнях, вивченні та аналізі дійсності. Творчість письменників-реалістів є, власне, художнім осмисленням і узагальненням цього вивчення й аналізу. Отже, ідеться не лише про відмінність «творчих методів», а й про різний «будівельний матеріал» у творах романтиків і реалістів. Відомий французький філософ і вчений І. Тен заявляв, що реалістичний роман за своєю сутністю є сукупністю спостережень і досвіду, а відтак кожна освічена людина на матеріалі своїх спостережень і життєвого досвіду може написати один чи два пристойних романи. Звісно, це перебільшення, але воно в загострено-парадоксальній формі висвітлює істотні особливості реалістичного способу творчості.

Щоправда, у письменників першої половини XIX ст. Бальзака, Стендаля, Дікенса, Ш. Бронте, Меріме, Гоголя активність уяви та її роль залишалися на високому рівні, але ж їхня творчість значною мірою перебувала в річищі романтизму і не піддається остаточному зарахуванню до реалістичної художньої системи. Ситуація змінилася в другій половині століття, коли реалізм остаточно самовизначився й рішуче відмежувався від романтизму. Тепер на перший план було висунуто настанову «достовірності» відображення дійсності, суть якої полягала в збереженні дійсних пропорцій і масштабів у змалюванні повсякденності, персонажів і обставин; рішучому засудженню піддавалися романтичні «фантазії» та «перебільшення». Чітку формулу цієї естетичної настанови реалізму дав російський критик М. Чернишевський: «Зображення життя у формах самого життя» .

Важливо також пам'ятати, що реалізм є породженням епохи, позначеної домінуванням науки в царині духовно-практичної діяльності та її великим впливом на літературу. З-поміж інших типів і напрямів художньої творчості він вирізняється тим, що з усіх завдань мистецтва, багатофункціонального за своєю природою, на перший план висуває завдання пізнавальне. Можна навести багато висловлювань тогочасних письменників і критиків, у яких наголошувалася ця особливість реалізму, але обмежимося промовистим зізнанням Г. Флобера: «…я зрозумів одну річ, одну дуже важливу річ, що для людей нашої породи [письменників] щастя полягає в пізнанні й ні в чому іншому».

# data[].attributes.headline
Сіденко Влад

# data[].attributes.subject
Сіденко Влад

# data[].attributes.body
Романтизм (фр. romantisme) — ідейний рух у літературі й мистецтві, що виникає наприкінці 18 століття у Німеччині, Великій Британії й Франції, поширився на початку 19 століття в Російській імперії, Польщі й Австрії, а з середини 19 століття охопив інші країни Європи, а також Північної та Південної Америки.

# data[].attributes.headline
Сіденко Влад

# data[].attributes.subject
Сіденко Влад

# data[].attributes.body
Класици́зм (англ. classicism, від лат. classicus — зразковий) — напрям в європейському мистецтві, який уперше заявив про себе в культурі XVI ст. Найбільшого розквіту досягає у Франції (XVII ст.). Певною мірою притаманний мистецтву усіх країн Європи, у деяких зберігав свої позиції аж до першої чверті XIX ст. Для класицизму важливим був принцип свободи вибору — необмеженість власного, суб'єктивного трактування історичних форм[1].

# data[].attributes.headline
Сіденко Влад

# data[].attributes.subject
Сіденко Влад

# data[].attributes.body
Рококо́ — галантний, реверсований стиль щодо бароко, що в другій половині XVIII століття дійшов (з Франції і Австрії) до України — до Києва, Львова у 1760 — 1770-тих pp. Творчим рушієм доби рококо у всіх ділянках культури було еспрі («esprit») на противагу чуттєвості («sensibilité») чи рації («raison») класицизму.

# data[].attributes.headline
Лесь Ксенія 8-б<

# data[].attributes.body
Лесь Ксенія 8-б

Реалі́зм (від лат. realis — «суттєвий», «дійсний») — стиль і напрям у мистецтві, які ставили метою правдиве відтворення дійсності в її типових рисах. Панування реалізму слідувало за добою романтизму і передувало символізму. Термін «реалізм» вперше вжив французький літературний критик Жуль Шанфлері в 50-х роках 19 століття для позначення мистецтва, що протистоїть романтизму і академізму.

На відміну від романтизму, який зосереджував увагу на внутрішньому світі людини, основною для реалізму стає проблема взаємин людини і середовища, впливу соціально-історичних обставин на формування духовного світу (характеру) особистості. Замість інтуїтивно-почуттєвого світосприйняття на перше місце в літературі висувається пізнавально-аналітичне начало, а типізація дійсності утверджується як універсальний спосіб художнього узагальнення.

У ХІХ ст. визначальною рисою реалізму вважалася «правдивість» — у розумінні «вірності дійсності», яку відображає митець. У зв'язку з цим варто зазначити, що справжнє мистецтво завжди є правдивим, адже незмінно прагне відображати істини й цінності людського буття, які, однак, не залишаються незмінними. Той чи інший художній напрям стає домінуючим і «правдивим» за певної доби саме тому, що виявляється здатним дати найпереконливіші відповіді на її виклики, найповніше виразити «істини буття», як вони мисляться й переживаються сучасниками.

Утім, за реалізмом невипадково закріпилася його назва: він тісно пов'язаний з настановою реалістичного (тобто заснованого на досвіді) сприйняття й витлумачення дійсності.

# data[].attributes.headline
Беляєва Вікторія 8-Б

# data[].attributes.body
Беляєва Вікторія 8-Б

Романтизм — літературний напрям, що виник наприкінці XVIII століття в Німеччині та існував у літературі Європи й Америки в першій половині XIX століття. Термін «романтизм» упроваджують безпосередньо його перші представники — німецькі романтики. Причому поняття романтизму, або ж романтичного мистецтва, означало сучасну літературу й мистецтво (зокрема в теоретичних працях А. В. Шлеґеля). До того ж, нове поняття мало протиставити себе класичному мистецтву. Саме слово «романтизм» походить від іспанського «романс», що позначало ліричний жанр, який виник в іспанській літературі ще в середні віки. Згодом «романс» починає означати епічний жанр роману. У XVII столітті поширюється визначення «романтичний», яке характеризувало твори й сюжети, написані романськими (а не класичними) мовами. В Англії XVIII століття епітет «романтичний» позначав літературу середньовіччя та Ренесансу, а згодом — фантастичне, дивовижне, таємниче як необхідні елементи поезії кінця XVIII століття

# data[].attributes.headline
Беляєва Вікторія&nbs

# data[].attributes.body
Беляєва Вікторія

Класицизим-музика
Термін "класична" в музиці в основному іпользуются для визначення серйозною, художньої музики, тобто музики, яка не є народної, популярної, джазом, роком і т.д. Але також є і "класичний" період в історії музики, званий класицизм, яскравими представниками класицизму були Гайдн і Моцарт.

Класицизм почався в епоху Просвітництва - час радикальних змін в усвідомленні людських і соціальних цінностей і правил поведінки в суспільстві. Знову з'явилися поняття прав людини, захист цих прав і свободи віросповідання і слова, відбувся поворот до простоти і природності, який відбився в чистому архітектурному стилі, що нагадує стиль Стародавньої Греції та Риму - звідси і термін "класичний".

Зростання свободи в суспільстві привів до появи перших публічних концертів, в головних містах Європи утворюються музичні товариства і оркестри.
Відбулися докорінні зміни в оркестрах, не залишилося потреби в клавесині або органі як в основних музичних інструментах, духові інструменти - кларнет, флейта, труба та ін. Навпроти зайняли своє місце в оркестрі і створили новий, особливий звук.

Новий склад оркестру привів до появи симфонії - найважливішого типу музики, за стандартом складається з трьох темпів - швидкого початку, повільної середини і швидкого закінчення. Одним з перших композиторів, які використовували симфонічний формат, був син И.С.Баха - Карл Філіпп Емануель Бах.

# data[].attributes.headline
Фесенко Богдан 8-Б

# data[].attributes.subject
Фесенко Богдан 8-Б

# data[].attributes.body
Просвітництва спирається на універсальні мистецькі зразки й канони гармонійності, то романтизм відображає конфлікт між ідеалом і реальністю. Риси творів епохи класицизму — велич, ретельне вимальовування деталей, статичність фігур — відходять у минуле. Надмірному раціоналізму в мистецтві романтики намагалися протиставити емоційно багатий духовний світ людини — неординарної особистості. Відмовляючись від класичних норм, вони ідеалізували й поетизували природу, історичну минувшину, їх приваблювала народна творчість, міфологія, екзотика Сходу. Романтики здебільшого ідеалізують минуле, що не повернеться, або недосяжне і невідоме майбутнє.

Романтизм мав надзвичайно яскраве вираження в усіх видах мистецтва. Як літературно-художній напрям він набув поширення у Франції (романи О. Дюма і В. Гюго, картини Е. Делакруа і Т. Жеріко), Німеччині (новели Е.-Т.-А. Гофмана, краєвиди К.-Д. Фрідріха), в Англії (романи В. Скотта, поезія Дж. Байрона, нейзажі В. Тернера і В. Блейка), Іспанії (живопис і графіка Ф. Гойі), Росії (поезія М. Лєрмонтова, картини К. Брюлова, І. Айвазовского). Романтичні властивості виявлялися по-різному у творчості видатних художників, представників національних шкіл.

Французьких живописців приваблювати героїчна тематика з драматичним змістом. Вони обирали для своїх образів загострені ситуації, моменти вищого напруження духовних сил людини. В історичному жанрі романтики зображувати баталії, що оспівували людські подвиги, торжество перемоги.

# data[].attributes.body
Ознаки романтизму:

· зображення виняткових людей у незвичайних обставинах;

· показ непересічних подій, найчастіше трагічних (таємничі вбивства, викрадання, чаклування, зрада, розлука тощо);

· наявність фантастики (фантастичні події, казкові герої, чудодійні предмети, надприродні обставини та ситуації);

· домінанта суб’єктивного над об’єктивним, прагнення не відтворити, а перетворити дійсність, потяг до висунення на перший план виняткового (в характерах і обставинах);

# data[].attributes.headline
Фесенко Богдан 8-Б

# data[].attributes.subject
Фесенко Богдан 8-Б

# data[].attributes.body
У цей гарний недільний день факультет музичного мистецтва КНУКіМ нагадує усім нашим читачам: всім відомі та визнані композитори-класики не тільки збагатили світ чудовими музичними творами, а й були людьми незвичайними та мали гарне почуття гумору.

Італійський композитор Доменіко Скарлаті написав свою до-мінорну фугу після того, як його киця Пульчінела пройшлася по клавіатурі клавесину. Фуга отримала назву "Котячої".

Ференца Листа дуже турбували настирливі прихильники, що вимагали у нього пасма волосся. Композиторові це набридло, і він завів рудого пса, шерсть якого і висилав у листах своїм "фанатам".

Ноти увертюри "Сна у літню ніч" Фелікс Мендельсон загубив у дорожній кареті. Але він не засмучувався та зміг відновити усю партитуру просто по пам'яті.

Едвард Гріг завжди тримав у кишені фігурку жабеняти, і перед кожним виступом потирав її руками "на вдачу".

Австрійський композитор ХХ сторіччя Арнольд Шонберг народився 13 вересня, проте все життя він страждав від тріскадекафобії - боязні числа 13. Коли Шонбергу виповнилося 76 років, хтось зауважив, що 7+6=13. Композиторові цього вистачило, щоб переконатися, що цього року він помре. Це сталося у п'ятницю, 13 липня 1951 року - саме так, як він і боявся.

Йозеф Гайдн одного ранку голився дуже тупою бритвою. Втомившись та розлютившись, композитор викрикнув: "Хто дасть мені нормальну бритву, тому я подарую свій новий твір!.." Музичний видавець англієць Джон Бленд, раптово почувши ці слова, терміново відніс композиторові свою гостру сталеву бритву, отримавши натомість ноти струнного квартету № 46 фа-мінор. З того часу цей квартет носить назву "Бритвений".

Улюбленим висловом Й.С. Баха було: "Щоб гарно висипатися і гарно себе почувати, треба лягати спати не в той самий день, коли потрібно прокинутись!"

Видатний композитор Джоакіно Россіні був завзятим кулінаром. Одного разу він зізнався друзям: "Я плакав двічі у житті. Перший раз - коли почув гру маестро Паганіні. А другий раз - коли приготував макарони за власним неповторним рецептом та випадково скинув блюдо з ними на підлогу..."

Антоніо Вівальді міг і не стати великим композитором. У віці 15 років він прийняв сан священика, але пристрасна захопленість музикою так і дала йому стати повноцінним священнослужителем: за чутками, він постійно тікав до ризниці під час служби, щоб записати що прийшла в голову мелодію.

Композитор Михайло Глінка написав романс на вірш Олександра Пушкіна «Я помню чудное мгновенье …», яке письменник присвятив у 1825 році Анні Керн. Через 15 років Глінка присвятив свій романс її дочці — Катерині Керн, у яку також був закоханий.

# data[].attributes.headline
Ягода Валерія 8-Б

# data[].attributes.subject
Ягода Валерія 8-Б

# data[].attributes.body
Романтизму властиві прагнення до свободи, інтерес до зображення сильних пристрастей, заглиблення у сферу людського духу.

Романтизм
- відображає конфлікт між ідеалом і реальністю;
- протиставляється емоційно багатий духовний світ людини – неординарної особистості;
- ідеалізація і поетизація природи, історичної минувшини

Мистецтво романтизму. Живопис
Романтизм мав надзвичайно яскраве вираження в усіх видах мистецтва. Як літературно-художній напрям набув поширення у Франції (О.Дюма, В.Гюго, Е.Делакруа), Німеччині (Е.Гофман), Англії (В.Скотт, Дж. Байрон), Росії (М.Лермонтов, К.Брюллов, І.Айвазовський).
Французьких живописців приваблювала героїчна тематика з драматичним змістом. Лідер романтизму в образотворчому мистецтві.
Ежен Делакруа (1798-1863)
Художник звертався до історичних сюжетів. Він не уникав трагічних сторінок революційних подій, зображуючи народ, який бореться за свою Батьківщину. https://www.youtube.com/watch?v=bBTbaRfk5GY
https://www.youtube.com/watch?v=7KDoxfcQoYc
Картина Е. Делакруа «Свобода на барикадах» - своєрідний маніфест волелюбних парижан: жінка з французьким прапором в руці, що закликає захисників барикади на вирішальний бій, перетворюється на символ свободи. https://www.youtube.com/watch?v=lO8oeRXK2lQ

Теодор Жеріко (1791-1824)
Французький художник, палкий прихильник героїки наполеонівської доби. Його творчість сповнена пристрастю до динамічних подій і ситуацій. З яскраво вираженою динамікою він зображував улюблених ним коней. https://www.youtube.com/watch?v=jbn9ILnxJZ8
https://www.youtube.com/watch?v=BvnFoYRe8-A

# data[].attributes.headline
Класицизм в архітектурі західної Європи почав формуватися в 17 столітті під безпосереднім впливом розвитку монархічного режиму в цих державах. Цей стиль спирається на ідеали античної класики. Класицизм має під собою базу у вигляді певного філософського напряму. Зокрема, це Рене Декарт і його ідеї з приводу математичного побудови всього світу.

# data[].attributes.subject
Класицизм в архітектурі західної Європи почав формуватися в 17 столітті під безпосереднім впливом розвитку монархічного режиму в цих державах. Цей стиль спирається на ідеали античної класики. Класицизм має під собою базу у вигляді певного філософського напряму. Зокрема, це Рене Декарт і його ідеї з приводу математичного побудови всього світу.

# data[].attributes.body
Класицизм в архітектурі західної Європи почав формуватися в 17 столітті під безпосереднім впливом розвитку монархічного режиму в цих державах. Цей стиль спирається на ідеали античної класики. Класицизм має під собою базу у вигляді певного філософського напряму. Зокрема, це Рене Декарт і його ідеї з приводу математичного побудови всього світу.

# data[].attributes.headline
Ягода Валерія 8-Б

# data[].attributes.subject
Ягода Валерія 8-Б

# data[].attributes.body
У XVII столітті в оркестрах не було звичного нам диригента з паличкою. Такт відбивав або сам композитор, або один з музикантів інструментом або кивками голови. Так, тростина для відбивання такту стала причиною смерті творця національної французької опери Жана-Батіста Люллі. Він поранився нею під час концерту, і що розвинулася гангрена призвела до його загибелі.

# data[].attributes.headline
Ягода Валерія 8-

# data[].attributes.body
Ягода Валерія 8-Б
Йоганн Себастьян Бах за життя був настільки недооцінений, що було видано менше десяти його творів. Одним з улюблених занять Йоганна Себастьяна було відвідування будь-якої глухої церкви, переодягнувшись в бідненького шкільного вчителя.

Він питав дозволу зіграти на органі у церковного органіста, і, отримавши таке сідав за інструмент... Присутніх вражала міць і пишність його гри, і деякі, вважаючи, що звичайна людина настільки прекрасно грати не може, тікали з переляку... Вони думали, що це грає переодягнений диявол.

# data[].attributes.headline
Украї́нське 

# data[].attributes.body
Украї́нське баро́ко або Коза́цьке баро́ко — мистецький стиль, що був поширений на українських землях Війська Запорозького у XVII–XVIII століттях. Виник унаслідок поєднання місцевих архітектурних традицій та європейського бароко.

# data[].attributes.body
Баро́кко (итал. barocco, порт. pérola barroca) — характеристика европейской культуры XVII-XVIII веков, центром которой была Италия. Барокко — один из самых многозначных терминов в истории и теории художественной культуры. Словом «барокко» обозначают художественное направление (компендиум идей, философских концепций, эстетических норм и правил), противопоставляемое классицизму, исторический художественный стиль XVII—XVIII веков, ряд историко-региональных художественных стилей, течений и школ, а также эпоху в развитии культуры. В отдельных регионах эта эпоха имеет различную хронологию и периодизацию. Этим же термином называют «последние, критические стадии развития других стилей, тенденцию беспокойного, романтического мироощущения, мышления в экспрессивных, неуравновешенных формах». Поэтому слово «барокко» используют в качестве метафоры в смелых историко-культурных обобщениях: «эпоха барокко, мир барокко, человек барокко, жизнь барокко (итал. la vita barocca)»[1].

# data[].attributes.headline
КАЮК - Франц Шуберт

# data[].attributes.subject
КАЮК - Франц Шуберт

# data[].attributes.body
Життя Шуберта було важким і безрадісним, повним поневірянь і всіляких страждань. Воно обірвалося у молодому віці – в 32 роки, саме в той час, коли композитор ще міг творити і радувати світ своїми творами.

У навчанні Шуберту важко давалися математика та латинь

За 32 роки Шуберт написав більш 1000 творів, з них 8 симфоній, понад 20 фортепіанних сонат (серед них є і незавершені), більш 600 пісень для фортепіанно, 6 мес і більш 160 вокальних ансамблів.

До своїх 19 років число пісень, написаних Шубертом, перевищувало 250, крім того було декілька симфоній і безліч інших творів. За кількістю творів Шуберта досить часто порівнюють з Моцартом.

Єдиний концерт Шуберта був організований у Відні в 1828 році. Успіх композитора був приголомшений, але публіка швидко забула його. У них був інший кумир – Нікколо Паганіні. Виручка з концерту була настільки мізерна, що Шуберт зміг купити на неї тільки рояль.

# data[].attributes.headline
Брамс перевершив

# data[].attributes.body
Брамс перевершив сам себе в майстерному володінні прийомами контрапункту. Найскладніші його форми ставали природними засобами вираження емоцій композитора.

Його перша симфонія стала воістину епічним твором. Почавши писати її в 1854, він вперше виконав твір 22 роки по тому, весь цей час займаючись суворої правкою.

Так звана Війна романтиків була здебільшого музичним суперечкою між представниками радикального напряму в музиці Вагнером і Лістом з одного боку і консерваторами Брамсом і Кларою Шуман з іншого. Як наслідок, сучасники сприймали Брамса як безнадійно застарілого, а між тим, він дуже популярний сьогодні.

Жодне інше твір Брамс б писав дуже довго, як «Німецький реквієм». Він також став найдовшим твором композитора. Для його тексту Брамс сам особисто вибирав цитати з лютеранської Біблії. Треба відзначити, що канонічний реквієм повинен бути складений з уривків літургійної меси, але не в цьому головна особливість текстової складової твори Брамса. Жодна з обраних цитат не містить імені Ісуса Христа, що було зроблено навмисно: у відповідь на заперечення Брамс говорив, що для більшої універсальності і всеосяжність тексту може навіть перейменувати його в «Людський реквієм».

Більшість творів Брамса - короткі твори прикладного характеру. Впливовий американський критик Б. Хеггін стверджував, що Брамс особливо гарний у малих жанрах, до яких він відніс би Угорські танці, Вальс для фортепіанного дуету і Вальси любові для вокального квартету і фортепіано, а також деякі з його численних пісень, особливо «Wiegenlied».

Основна тема в фіналі Першої симфонії є ремінісценцією основної теми фіналу Дев'ятої симфонії Бетховена. Коли один з критиків, помітивши це, похвалився Брамсу своєї спостережливістю, той відповів, що кожен осел міг би це помітити.

У біографії Брамса відзначається, що в 57 років композитор оголосив про кінець своєї творчої кар'єри. Однак після цього, будучи просто не в змозі припинити складати, він дав світові деякі воістину неймовірно красиві твори: Сонату для кларнета, Тріо і Квінтет.

У 1889 був зроблений аудіозапис виконання Брамсом одного зі своїх Угорських танців. Існує багато суперечок з приводу того, чий голос чути на платівці, але те, що громоподібними виконання належить все-таки самому Брамсу, безсумнівно.

У 1868 Брамс написав широко відому, засновану на народному тексті «Колискову» ( «Wiegenlied»). Він склав її спеціально до дня народження сина Берти Фабер, своєї доброї знайомої.

Брамс був учителем музики відомого кінокомпозитора Макса Штайнера в його ранньому дитинстві

Брамс перевершив сам себе в майстерному володінні прийомами контрапункту. Найскладніші його форми ставали природними засобами вираження емоцій композитора.

Його перша симфонія стала воістину епічним твором. Почавши писати її в 1854, він вперше виконав твір 22 роки по тому, весь цей час займаючись суворої правкою.

Так звана Війна романтиків була здебільшого музичним суперечкою між представниками радикального напряму в музиці Вагнером і Лістом з одного боку і консерваторами Брамсом і Кларою Шуман з іншого. Як наслідок, сучасники сприймали Брамса як безнадійно застарілого, а між тим, він дуже популярний сьогодні.

Жодне інше твір Брамс б писав дуже довго, як «Німецький реквієм». Він також став найдовшим твором композитора. Для його тексту Брамс сам особисто вибирав цитати з лютеранської Біблії. Треба відзначити, що канонічний реквієм повинен бути складений з уривків літургійної меси, але не в цьому головна особливість текстової складової твори Брамса. Жодна з обраних цитат не містить імені Ісуса Христа, що було зроблено навмисно: у відповідь на заперечення Брамс говорив, що для більшої універсальності і всеосяжність тексту може навіть перейменувати його в «Людський реквієм».

Більшість творів Брамса - короткі твори прикладного характеру. Впливовий американський критик Б. Хеггін стверджував, що Брамс особливо гарний у малих жанрах, до яких він відніс би Угорські танці, Вальс для фортепіанного дуету і Вальси любові для вокального квартету і фортепіано, а також деякі з його численних пісень, особливо «Wiegenlied».

Основна тема в фіналі Першої симфонії є ремінісценцією основної теми фіналу Дев'ятої симфонії Бетховена. Коли один з критиків, помітивши це, похвалився Брамсу своєї спостережливістю, той відповів, що кожен осел міг би це помітити.

У біографії Брамса відзначається, що в 57 років композитор оголосив про кінець своєї творчої кар'єри. Однак після цього, будучи просто не в змозі припинити складати, він дав світові деякі воістину неймовірно красиві твори: Сонату для кларнета, Тріо і Квінтет.

У 1889 був зроблений аудіозапис виконання Брамсом одного зі своїх Угорських танців. Існує багато суперечок з приводу того, чий голос чути на платівці, але те, що громоподібними виконання належить все-таки самому Брамсу, безсумнівно.

У 1868 Брамс написав широко відому, засновану на народному тексті «Колискову» ( «Wiegenlied»). Він склав її спеціально до дня народження сина Берти Фабер, своєї доброї знайомої.

Брамс був учителем музики відомого кінокомпозитора Макса Штайнера в його ранньому дитинстві

# data[].attributes.headline
Романтизм є ідейним 

# data[].attributes.body
Романтизм є ідейним і художнім напрямом, який виник в американській і європейській культурі в кінці XVIII століття – початку XIX століття, в якості реакції на естетику класицизму. Спочатку романтизм склався в 1790-і роки в німецькій поезії і філософії, пізніше поширився у Франції, Англії та інших країнах.
Особливості романтизму
У мистецтві романтизму новими критеріями стали підвищена увага до неповторних, індивідуальних рис людини, свобода самовираження, щирість, розкутість і природність. Представники нової течії відкидали практицизм і раціоналізм, прославляючи натхнення і емоційність вираження.

Молодь особливо піддалася впливу романтизму, адже вона отримала можливість багато читати і вчитися. Молоді люди надихнулися ідеями самовдосконалення і індивідуального розвитку, ідеалізації особистої свободи, які поєднувалися з відкиданням раціоналізму. Символом втілення нових романтичних ідей в Європі стала картина «Мандрівник над морем туману».

У живописі романтизму переважали об’ємна просторовість, динамічність композиції, світлотінь і насичений колорит. Серед художників-романтиків виділяють Жеріко, Тернера, Делакруа, Мартіна і Фузелі. Улюблені мотиви – старовинні руїни і пейзажі.

У літературі романтики звернулися до загадкового, таємничого, жахливого: казок і народних переказів. Серед нових літературних рухів були «Буря і натиск» (Німеччина), примітивізм (Франція). Особливою популярністю користувався готичний роман, балади і старі романси.

Головні риси романтизму в літературі:

Повна свобода творчості
різноманітність жанрів
Приватне, ліричне начало творів
Незвичайні і фантастичні події
Переміщення героїв в гострі ситуації
Характер головних героїв був яскравим
Дуже часто дії книги відбувалися в далеких країнах з дивовижними умовами
У філософії ж романтиками себе оголосили брати Новалис і Шлегель, Колридж. Вони «проповідували» трансцендентальну філософію Фіхте і Канта, засновану на творчих можливостях розуму. Філософські нові ідеї широко поширилися до Франції і Англії і вплинули на подальший розвиток американського трансценденталізм.

# data[].attributes.headline
ФіліпповичФр

# data[].attributes.body
Філіппович

Французьких живописців приваблювати героїчна тематика з драматичним змістом. Вони обирали для своїх образів загострені ситуації, моменти вищого напруження духовних сил людини. В історичному жанрі романтики зображувати баталії, що оспівували людські подвиги, торжество перемоги.

Лідер романтизму в образотворчому мистецтві Ежен Делакруа звертався до історичних сюжетів. Згідно з моратьними принципами він не уникав трагічних сторінок революційних подій, зображуючи народ, який бореться за свою Батьківщину. Картина «Свобода на барикадах» — своєрідний маніфест волелюбних парижан: жінка з французьким прапором в руці, що закликає захисників барикади на вирішачьний бій, перетворюється на символ свободи.

# data[].attributes.headline
Романтизм в образотворчому мистецтві

# data[].attributes.subject
Романтизм в образотворчому мистецтві

# data[].attributes.body
Живопис романтизму пов’язують з Великою французькою революцією XVIII ст. Він виник як реакція загального піднесення з приводу її початку і як глибоке розчарування у можливостях людини внаслідок її поразки. Задля виразності передачі почуттів живописці використовували соковиті фарби, яскраві мазки та спецефекти.

Характерні риси живопису романтизму:

розкріпачення від академічних канонів;

ліризм, героїчна піднесеність;

емоційність картин, прагнення до кульмінаційних, драматичних моментів у композиції та змісті.

Жанри: історичні полотна, баталії, фантастичні картини, марина, портрет, пейзаж.

Славетні художники: Ф. Гойя, Е. Делакруа, І. Айвазовський.

Школи живопису: німецька, французька, англійська.
Французька школа живопису романтизму — найбільш послідовна і прогресивна. Її засновником став Теодор Жеріко — новатор у живописі, а визнаним главою — Ежен Делакруа. Заслуги школи: впровадження вільної динамічної композиції та яскравого насиченого колориту. Французькі художники (Т. Жеріко, Е. Делакруа, А.Ж. Гро, Ж. Мішель) зображували героїчних людей, які протистояли природним чи соціальним стихіям, об’єднуючи сюжети в єдиний динамічний клубок.

Лідер романтизму в образотворчому мистецтві Ежен Делакруа звертався до історичних сюжетів. Згідно з моральними принципами він не уникав трагічних сторінок революційних подій, зображуючи народ, який бореться за свою Батьківщину.
Англійська школа живопису романтизму вирізнялася надуманістю пейзажних сюжетів (Дж. Констебл, Р.П. Бонінгтон; американські художники Т. Коул, В.С. Маунт, Ф.Е. Черч, А. Бірштадт), містичними картинами (В.Блейк), фантастичними пейзажами (В. Тернер та ін.)

Німецька школа живопису романтизму відома реалістичними пошуками у пейзажному та портретному жанрах, а також сентиментально-ідилічними зображеннями біблійних сцен і патріархального побуту.

Представники цієї школи наповнювали свої картини меланхолічністю, чуттєвістю, мрійливістю завдяки використанню розмитих фарб (К.Д.Фрідріх, К. Блехен, Ф.О. Рунге, К.Ф. Лессінг, К. Шпіцвегта ін.)

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Обзоры картин

# data[].attributes.attachment_link.title
Картина "Свобода на баррикадах", Делакруа - видео описание

# data[].attributes.headline
Батько живописця пис

# data[].attributes.body
Батько живописця писав своє прізвище, як «Гайвазовський». Насправді ж спочатку вона звучала, як «Ойвазян», а сам Іван Костянтинович при народженні був названий Ованнесом.

Незважаючи на заборону для учнів самостійно виставляти свої картини, він взяв участь в одному заході, в результаті чого посварився з наставником. Той поскаржився імператору Миколі I, і за розпорядженням останнього картини Айвазовського з виставки прибрали. Пробачили його за порушення субординації лише через півроку.
Одного разу під час морської подорожі вітрильник, на борту якого перебував Айвазовський, потрапив у страшну бурю, і тільки завдяки щасливому збігу обставин і майстерності моряків, судно не затонуло. Тоді в паризьких газетах навіть з’явилися помилкові некрологи, які повідомляли про смерть живописця.

Будучи людиною багатим, він витрачав багато грошей на облаштування рідного міста. За рахунок Айвазовського були побудовані школа, музей та інші громадські будівлі.
Одного разу Крим вразила страшна посуха. Тоді живописець розпорядився протягнути в місто водопровід від мінеральних джерел в його садибі, щоб всі бажаючі могли набирати чисту питну воду безкоштовно.

Незважаючи на те, що прославився Іван Айвазовський, як художник-мариніст, він малював також і міські пейзажі, та інші. Зокрема, на деяких знаменитих своїх картинах він зобразив степ України.

# data[].attributes.headline
Філіппович Володимир

# data[].attributes.body
Філіппович Володимир

# data[].attributes.headline
Філіппович Володимир

# data[].attributes.body
Філіппович Володимир

Вчені довели що Музика Моцарта сприяє розумовому розвитку людей. Вся справа в тому, що його музика створює певні вібрації, які позитивно впливають на мозок. У той же час груба музика, яка зараз на піку популярності, призводить до отупіння, тому слухати її не рекомендується.

# data[].attributes.headline
Інтер'єри стилю 

# data[].attributes.body
Інтер'єри стилю бароко використовували золото, срібло, мідь, кістку, мармур, різні породи дерева, мозаїку, облицювання шпоном. Як декоративні елементи застосовували дзеркала, скульптуру та малярство (Рубенсіі пізній Рембрандт), стіни затягували дорогими тканинами, прикрашали ліпниною.

У цей період значного розвитку набули: порцеляна, дзеркало, перламутр, слонова кістка, кам'яна мозаїка. Круги й овали замінені складними спіралями, гладкі поверхні — увігнутими й опуклими. Різьба кучерявих стебел, мушель, гірлянд. Уперше з'являються кімнати з обшивкою стін в єдиному стилі з меблями. У барокових меблів з'являються складні позолочені різьблені елементи, м'які сидіння, оббиті дорогими яскравими тканинами і рясно прикрашені бахромою. Меблярі часто застосовували такий вишуканий прийом, як інверсія — чергування елементів, замість дуба використовували м'який горіх, більш придатний для різьблення і полірування, також використовували бронзові позолочені накладки.

# data[].attributes.headline
«Ренессанс» (укр. Ре

# data[].attributes.body
«Ренессанс» (укр. Ренесанс) — міжнародний літературно-мистецький російськомовний часопис. Виходить щоквартально з 1992 року. Часопис друкує вірші, прозу, критичні статті, публіцистику, спогади.

# data[].attributes.headline
Готичний художні

# data[].attributes.body
Готичний художній стиль визначився у своїх типових рисах під час розвитку західноєвропейської середньовічної художньої культури. Беручи початок в середині XII ст. у північних та центральних областях Франції на теренах Іль-де-Франсу, він отримав загальноєвропейське поширення і пройшов ряд самостійних етапів еволюції та національних версій.

Розквіт середньовічної художньої культури виник на базі інтенсивного соціального руху широких народних мас, які викликали ще задовго до формування мистецтва могутні ідеологічні течії. Художня культура сягає корінням безпосередньо до самодіяльної практики соціального низу. Таким чином, прагнення особистості на увагу до себе підготувало основу для появи нових форм та способів самовираження у художній культурі

# data[].attributes.headline
Для романського стил

# data[].attributes.body
Для романського стилю характерна масивність, строгість і відсутність надмірностей, а також суворість зовнішнього вигляду. Романська архітектура знаменита важкими замками і храмами, що скоріше нагадують неприступну фортецю в дусі Середньовіччя. У романському стилі домінують потужні стіни, масивні напівкруглі двері, товсті колони, кресто- або бочкоподібні склепіння, напівкруглі або круглі вікна. Пол - мармур, плитка з малюнком. Дзеркала - шифонова бронза. Стіни - венеціанська штукатурка. Розпис (релігійні мотиви).

В інтер'єрі романського стилю також швидше міць, ніж витонченість. Всі елементи інтер'єру виробляють відчуття простоти і тяжкості, майже відсутність декоративних прикрас кімнат.

# data[].attributes.body
АМОНГУС

# data[].attributes.headline
Андрущак Олександра

# data[].attributes.subject
Андрущак Олександра

# data[].attributes.body
Класицизм, як художній напрямок, був створений у Франції в першій половині XVII століття. Інтерес, який виник ще в епоху Відродження, до античної культури, спричинив наслідування в усіх видах мистецтва античним зразкам, у Франції перетворився на нормальну естетику, що основана на "Поетиці" Аристотеля та додав до неї жорстокі вимоги.
Музичні інструменти:
Струнні

Скрипка

Альт

Віолончель

Контрабас

Дерев'яні духові інструменти

Бассет кларнет

Бассетгорн

Кларнет д’амур

Кларнет

Шалюмо

Клавішні

Клавікорд

Молоточкове фортепіано

Клавесин

Піаніно

Мідні духові інструменти

Офіклейд

Валторна

# data[].attributes.headline
Вóльфганг Амадéй Мóц

# data[].attributes.body
Вóльфганг Амадéй Мóцарт - повне ім'я Йоганн Хризостом Вольфганг Теофіл Моцарт. Австрійський композитор і музикант-віртуоз. Один з найпопулярніших класичних композиторів, Моцарт зробив великий вплив на світову музичну культуру. За свідченням сучасників, Моцарт мав феноменальний музичний слух, пам'ять і неперевершену здатність до імпровізації. На відміну від багатьох композиторів XVIII століття, Моцарт не просто працював в усіх музичних формах свого часу, але і добився в них великого успіху
Повне ім’я композитора звучить як Йоганн Хризостом Вольфганг Теофіл Моцарт (Johannes Chrysostomus Wolfgangus Theophilus (Gottlieb) Mozart). У його імені перші два слова – ім’я святого Іоанна Златоуста. Четверте похідне з грецької Theophilus за життя Моцарта варіювалося як Amadeus (з латинської мови), Gottlieb (з німецької мови) та Amadeo (з італійської мови), що означало «любимий Богом». Версії імені Моцарта змінювалися протягом життя. Самому ж Моцарту більше подобалося, коли його називали Вольфґанґ.
2. Вольфганг народився 1756 року в сім’ї Леопольда Моцарта: скрипаля, органіста та композитора, який служив при дворі архієпископа Зальцбурзького. А ще Леопольд Моцарт написав «Ґрунтовну Школу скрипкової гри» (Versuch einer gründlichen Violinschule) – книгу, яка вважалася одним з кращих посібників для вивчення гри на скрипці.

3. В сім’ї Леопольда Моцарта було семеро дітей, але вижило тільки двоє: Марія Анна та Вольфґанґ Амадей. Наннерль (так її називали вдома) була на п’ять років старшою за Вольфганга. Змалку батько навчав їх обох гри на музичних інструментах.
Коли Вольфгангу виповнилося чотири рочки, батько заради забави навчив його грати на клавірі декілька менуетів та п’єс. Він грав їх без помилок і з найвищою витонченістю, і чітко витримуючи ритм. У віці п’яти років він уже писав невеличкі п’єси, які грав батькові, а той їх записував», – згадувала сестра Вольфґанґа Амадея.
Леопольд Моцарт відіграв величезну роль у його розвитку, сприяв вияву ранніх здібностей, систематизував музичні твори, написані у дитячому віці.

5. Перші гастролі Вольфґанґа Амадея і його сестри з батьком відбулися на початку 1762 року в Мюнхені. Восени 1762 року сім’я вирушила до Відня, щоб показати талановитих дітей дворянству. У 1763 року після шаленого успіху малого вундеркінда родина поїхала в турне Німеччиною та Західною Європою, де діти грали при дворах аристократів або в громадських академіях.

# data[].attributes.headline
Людвіг ван Бетховен 

# data[].attributes.body
Людвіг ван Бетховен - це найбільше явище в світовій музичній культурі, композитор ще за життя став легендою. Він був настільки неймовірно талановитим і цілеспрямованим, що, навіть втративши слух, продовжував створювати свої, що не мають рівних, геніальні шедеври. Видатний маестро стояв на порозі Романтизму в західноєвропейській музиці і був безпосереднім засновником нової ери, яка прийшла на зміну вичерпав себе класицизму. У дитинстві вивчившись музиці на клавесині з його характерним мереживним звучанням, Бетховен згодом популяризував фортепіано, створивши 5 концертів, 38 сонат, близько 60 п'єс і кілька десятків інших творів для цього музичного інструменту.

# data[].attributes.headline
В орнаменті переплітаються традиції античності, Візантійської імперії, Ірану й Далекого Сходу.Романський стиль вирізнявся масивністю і зовнішньою суворістю споруд, які зберігають оборонні, захисні функції. Найбільша увага приділялася спорудженню храмів-фортець, монастирів-фортець, замків-фортець, що розташовували на підвищених ділянках місцевості. Головним будівельним матеріалом був тесаний камінь. З часом обробка кам'яних брил удосконалюється, а м'які різновиди каменю, легкі в обробці, стають джерелом для створення перспективних порталів, різьблених капітелей, рельєфів і згодом, скульптур, якими почали прикрашати західний фасад.

# data[].attributes.subject
В орнаменті переплітаються традиції античності, Візантійської імперії, Ірану й Далекого Сходу.Романський стиль вирізнявся масивністю і зовнішньою суворістю споруд, які зберігають оборонні, захисні функції. Найбільша увага приділялася спорудженню храмів-фортець, монастирів-фортець, замків-фортець, що розташовували на підвищених ділянках місцевості. Головним будівельним матеріалом був тесаний камінь. З часом обробка кам'яних брил удосконалюється, а м'які різновиди каменю, легкі в обробці, стають джерелом для створення перспективних порталів, різьблених капітелей, рельєфів і згодом, скульптур, якими почали прикрашати західний фасад.

# data[].attributes.headline
Рома́нський стиль (в

# data[].attributes.body
Рома́нський стиль (від лат. romanus — римський) — художній стиль в архітектурі, що панував у Європі (переважно західній) в X—XII ст. (у деяких місцях — і в XIII ст.), один із найважливіших етапів розвитку середньовічної архітектури. Термін «романський стиль» увів на поч.

# data[].attributes.headline
Ткачук Алла У ХVІІ с

# data[].attributes.body
Ткачук Алла У ХVІІ ст. поряд зі стилем бароко, який виразив неспокій та сумнів доби, екзальтоване світосприймання нащадків ренесансу, виник ще один стиль, суголосний раціоналізмові доби – класицизм. Спершу він виникає у Франції на гребені піднесення французької нації, яка в другій половині віку стала наймогутнішою абсолютистською монархією Європи.

У освічених колах суспільства на початку ХVІІ ст. сформувався погляд, що не зрікаючись католицької побожності, людина повинна плекати свою внутрішню свободу на основі раціоналізму. Класицизм – це мистецтво героїчної громадянськості. Прекрасне виступає в ньому як чітке, розумне, логічне, без суперечностей, притаманних реальному життю.

Мистецтво класицизму тяжіло до ідеалізованих абстрактних образів, зображувало облагороджену реальність, базуючись на позачасовій красі творів античності. Класицистичні канони – це єдність місця, часу і дії та жорстка ієрархія високих (трагедія, епічна драма, ода) та низьких (комедія, сатира, байка, жанрова побутова картина) жанрів.

Інтелектуальне життя Франції того часу концентрується при дворі короля-“сонця” Людовіка ХІV. Король любив у всьому величність і славу, престиж і розкіш двору, вишуканий і суворий етикет. Король дбав про мистецтва, тоді постають королівські Академія малярства і скульптури, Академія архітектури, Академія музики і танцю, Академія письма і літератури, які, з одного боку, виховували багатьох молодих митців, а з іншого – нав’язували мистецтву свої критерії і норми. “Хто згідно правил працює, творить красиве мистецтво” (Буало). Якщо мислитель доби ренесансу Мішель Монтень закликав слідувати природі, то в мистецтві класицизму панує “облагороджена краса”, “поліпшена“ природа.

ХVІІ ст. у Франції – століття театру. П’єр Корнель був автором п’єс “Сід”, “Горацій”, де панують ідеї перемоги громадянського обов’язку над особистими почуттями. Ідеалом Корнеля була відважна, вільна людина, що гордує смертю в ім’я обов’язку, який він втілював у образі Геракла. Все на світі залежить від людини і від її доброї волі – головна етична засада його трагедій.

Сюжети п’єс Жана Расіна “Андромаха” і “Федра” змальовують особисті стосунки між людьми, його герої обстоюють свою гідність перед деспотією. Расін – неперевершений майстер вірша, тонкої психологічної характеристики. Пристрасті героїв часто перемагають розум, спричиняють насильство, а розум повинен чинити опір насильству. У Расіна мораль допомагає глибше проникнути в людську натуру і переважає над громадянським звучанням тем.

Одночасно у французьких класичних трагедіях ХVІІ ст. виявилася криза світогляду класицизму, який виявився неспроможним узгіднити устремління до спільного блага з особистим щастям людини.

Великий майстер комедії Мольєр (Жан Батіст Поклен) надав жанрові глибокого суспільного змісту і яскравої театральної форми. Його театр виступав при дворі Людовіка ХІУ, висміюючи риси “світської черні”, підкреслюючи головні риси героїв – носіїв певного характеру. Він вивів цілу галерею образів винахідливих, моторних, переповнених плебейською енергією слуг. Мольєр – автор великих комедій “Тартюф”, “Дон Жуан, або Кам’яний гість”, “Мізантроп”, “Міщанин у дворянстві”. До кола французьких класицистів входили, крім Корнеля, Мольєра і Расіна, також поет Сірано де Бержерак, байкар Жан Лафонтен, теоретик класицизму Нікола Буало.

Традицію Мольєра через сто років продовжив П’єр Бомарше, він виводить образ людини неаристократичного походження, т.зв. третього стану, придворного Фігаро у п’єсах “Севільський голяр” та “Одруження Фігаро”, розумного і відважного борця за людську гідність, який говорить своєму панові Альмавіві: ”Вашою єдиною працею було народитися... в той час як мені, загубленому в земній юрбі... лише для того, щоб прогодуватися, довелося виявити більше знань і кмітливості, ніж їх було використано за сто років на управління всіма іспаніями. І ви хочете змагатися зі мною?”

У творах письменників і драматургів зростає вимога до чистоти і математичної точності будови французької мови, як взагалі до форми в мистецтвах. Літературний стиль Ларошфуко стає еталоном з його живістю, точністю і вишуканістю.

Жак Калло був першим з-посеред живописців, хто зобразив театральність людського життя, використав гротеск, збагатив техніку виконання графічного малюнка (Лихо війни, Капріччі, гравюра Страта під дубом). Жорж де Лятур творив під впливом школи Караваджіо, йому властиві внутрішня щирість персонажів, поряд з деякою напруженістю виразу (Поклоніння пастухів).

Творцем класичного напряму в живописі Франції став Нікола Пуссен (1594-1665). Живописні полотна Ф. Пуссена передають порядок, чіткість, гармонію, урівноваженість, піднесено-безпристрасну високу красу. Він торкався тем з міфології, історії, Святого письма Старого і Нового Заповіту. Замолоду перебував під впливами Тиціана і Рафаеля, римської школи ХVІІ ст., а вже в картині Натхнення поета виявилася оригінальність ХVдожника у красивості постатей – бога Аполлона, муз, Поета, Амура.

На обличчях панує спокій як вираз віри в перемогу розуму. Його герої – люди сильних характерів і величних вчинків, високого суспільного призначення. Найвидатніші картини – Танкред і Герміона, Краєвид з Поліфемом, Сім Таїнств. Мова живопису Пуссена наповнена мірою і порядком, композиційною врівноваженістю, плавним і чітким лінійним ритмом. Ці засоби чудово передають сувору величність ідей і характерів. Колорит будується на гармонії глибоких і сильних тонів: “Царство Флори”, “Спляча Венера”, “Визволений Єрусалим”. Картини Пуссена висловлюють поетично-піднесені і згармонізовані почуття. Пуссен – творець класичного ідеального героїчного пейзажу, тобто “поліпшеної” природи, вигаданої ХVдожником.

Клод Лоррен був майстром пейзажу з ясними небесами, розлогими рівнинами, морем і горами, де домінує повітря, далечінь, глибина і світло (Акіс і Галатея, Тібр під Римом), це ніби персоніфікації “золотого віку”.

Твори наступних десятиліть 1660-70 рр. у французькому живописі позначені відходом від гуманізму попередньої доби і наближаються до холодного академічного придворного стилю. У країні панує меркантилізм і підтримка абсолютистської централізованої влади широкими міщанськими верствами.

Услід за малярством класицизм виявляє себе у французькій музиці, у творах композиторів Ж. Б. Люллі, Ф. Куперена, Ж. Ф. Рамо. Інструментальним творам і оперним аріям притаманні чіткість ритму, досконалість і ясність гармонічної мови, стрункість і пропорційність форми.

Значними у французькому мистецтві того часу були досягнення в архітектурі. Шедевром архітектури класицизму став пишний Версальський палац (Жюль Гардуен-Мансар) і парк (Андре Ленотр). У ХVІІ ст. розпочинається планомірна забудова міст, Париж прикрашається палацами, будується церква Інвалідів (копія собору Св.Петра), східний фасад Лувра (починав Берніні, добудував Клод Перро). В будові Лувру позначається вплив розсудливості і математичної розрахованості, статичності і рівноваги, це зразок академізму і класицизму ХVІІ ст. Лувр став зразком подальшого будівництва урядових споруд в Європі впродовж ХVІІІ і ХІХ ст.

У музичному мистецтві Європи ХVІІ – ХVІІІ ст. поряд з класицизмом співіснують пізньоренесансна та барокова стилістика. На початку ХVІІ ст. виникають перші зразки опери у Флоренції (Я. Пері, “Дафна”), Мантуї (К. Монтеверді, “Орфей”, “Коронація Поппеї"), зразки багатоголосого мадригала (Монтеверді), у другій половині століття – зразки ораторії (А. Скарлатті, м.Неаполь), фуґи (Дж. Фрескобальді), скрипкових сонат (Тореллі, Віталі, Кореллі) і концертів (Антоніо Вівальді).

У добу абсолютизму виникає літературно-філософська течія, ідейний рух Просвітництва як свідчення зрослої ролі третього стану та його інтелектуальних і духовних запитів. Просвітництво виникає в середині ХVІІ ст. в Англії. Його представники Т. Гобс, Д. Дефо закликали до самореалізації індивіда засобами притаманного кожному розумного егоїзму. Т. Гобс вважав що людині властивий природжений егоїзм, вона веде війну “всіх проти всіх”, він висунув ідею суспільного договору. Д. Дефо писав: “Усім завдячуй самому собі” – в цьому виявилася ідея самодостатності і одночасно самовідповідальності людини. Визначним народним поетом Шотландії доби Просвітництва був Роберт Бернс. У малярстві Вільяма Хогарта виявляється просвітницька повчальність (“Модний шлюб”). Якщо в Англії Просвітництво було спільною справою аристократії і третього стану, то у Франції цей рух виник у середовищі третього стану і віддзеркалив його думки і настрої.

Виховання – всесильне, і лише воно може змінити людину і суспільство. Д. Дідро вважав мистецтво і освіту засобом виховання, “освіта дає свободу”, мистецтво спонукає до втілення в життя ідеалів прекрасного. Ж. Ж. Руссо вважав природу вищою від мистецтва, зразком. Гельвецій вважав, що мистецтво – це ілюзорна форма щастя (а не відображення життя), замінник задоволення, якого бракує в реальному житті. Просвітники вважали, що мистецтво розкриває сутність добра і зла, воно виховує через вплив на нашу чуттєвість і впливає на вищий розвиток почуттів.

Естетика Просвітництва знайшла втілення в архітектурних спорудах, стилізованих з давньогрецьких зразків, з героїчними рисами давньоримської (Пантеон, Париж), в англійських ландшафтних та французьких регулярних парках.

До часу абсолютизму належить виникнення придворного мистецького стилю рококо (мушля), який народжується у Франції (біля 1715 року). Йому властиві легковажність, прагнення насолод. Рококо – своєрідне відгалуження пізнього бароко, т.зв. “галантний стиль” з його камерністю, інтимністю, пануванням мініатюри, грайливістю, вишуканістю, еротизмом, святковою бездумністю, грою в почуття. У живописі – це картини Ф. Буше “Відпочинок Діани”, Ж. Ватто “Свято любові”, “Ображена”.

У музиці вишуканість рококо передають загострені ламані ритми менуету (Моцарт, Боккеріні). В ужитковому мистецтві рококо залишило зразки витончено оздоблених меблів, посуду, статуеток, ліплених оздоб інтер’єру палаців і помешкань, яким властиві строга геометрія декору, елегантність з домішкою насмішки (еспрі).

У живописі, літературі й музиці в часових рамках абсолютизму і Просвітництва виникає течія (або окремі риси) сентименталізму, в якому виявилася підвищена чутливість, афектація почуттів у образному змісті творів. Це, зокрема, картини Томаса Гейнсборо, Джона Консткбла, яким притаманні інтимність і меланхолія, підвищена емоційність.

У часи Французької революції, до і після неї, досягає найвищого розвитку класицизм (еmpire) з його високими ідеями героїзму та досконалості. Ранньокласичний, ренесансний і бароковий стилі, рококо і сентименталізм були передумовою виникнення зрілого класичного стилю в музиці в часи його найвищого розквіту – віденських класиків – Гайдна, Моцарта й Бетховена. Класицизм в оперному мистецтві – це опери “Орфей” Х. В. Глюка, “Весілля Фігаро”, “Дон Жуан”, “Чарівна флейта” В. Моцарта.

Найвищі зразки класицизму в інструментальній музиці – це симфонії і квартети Гайдна, Моцарта й Бетховена, камерні сонати та інструментальні концерти цих знаменитих віденських класиків. У фіналі ІХ симфонії Бетховена звучить хоровий гімн-заклик до об’єднання мільйонів людей на засадах Свободи, Рівності і Братерства.

В Україні ідеї освіченого абсолютизму з’являються вже в кінці ХVІІ ст., в той самий історичний час, що і в країнах Західної Європи. Це свідчить про інтенсивні контакти українських мислителів з Європою в часи визвольної війни та незалежної козацько-гетьманської держави. Зокрема, Петро Могила вважав, що при умові майбутнього здобуття незалежності потрібна ідея зверхності влади сильного православного володаря, “філософа на троні”.

Могила закликав до безпосередньої підпорядкованості українського патріархату і поновлення єдності вселенської християнської церкви під зверхністю Папи Римського за умови збереження православними свого обряду і організації. Ідея абсолютизму виникає в інтелектуальному колі КМА як божественного права гетьмана – легітимної влади – в незалежній від польського короля Україні. І. Мазепа і П. Орлик були прибічниками державних прав України в колі європейських народів. Конституція П.Орлика 1710 р.

“Вивід прав України” піднесла ідею природного права й суспільного договору (за Т. Гоббсом), на основі якого повинна творитися держава. Народ укладає договір з політичною елітою і передає їй частину своєї свободи заради забезпечення внутрішньої злагоди у суспільстві і зовнішньої безпеки.

Але українська державність зазнала поразки, Україна була поділена між Російською імперією і Австрією, від другої половини ХVІІІ ст. настає т.зв. час Руїни, лише протягом короткого часу (1750-70 рр.) Україна підноситься в часи гетьмана Кирила Розумовського. Катерина ІІ зруйнувала Січ, відсторонила Розумовського, козаки емігрували за Дунай, на Кубань, ліквідовано козацьке самоврядування. Козацька старшина масово переходила на службу імперії, дбаючи про особистий добробут, не виявила активності в національному культуротворенні. Тому відчутні тенденції занепаду української культури в останній чверті ХVІІІ. Проводиться русифікація церковних текстів і співу, зниження ролі КМА, відплив здібних людей до Росії. Внаслідок негативних умов класицизм в Україні виникає пізніше, ніж в незалежних країнах Європи.

Та все ж з народної мови фольклору, віршів і пісень зароджується нова українська літературна мова, носіями якої стають освічені козаки, студенти, духівництво. Виникає нова література українського класицизму – “Енеїда” І. Котляревського, твори Г. Квітки-Основ’яненка. Г. Сковорода створює байки на інтернаціональні та оригінальні сюжети, збірку духовної лірики “Сад божественних пісень”. В руслі просвітницьких тенденцій створюються гумористичні та сатиричні вірші з критикою суспільної несправедливості і людських недоліків, з сатирою на шинкарів, хабарників, ченців.

Архітектура класицизму в Україні розповсюджується від 70-х рр.. ХVІІІ ст. Будувалися міста, резиденції, палаци, театри. Будівлі несуть відбиток античності і Відродження. Зразками є храми (Спасо-Преображенський собор у Новгороді –Сіверському, дзвіниця Успенського собору в Харкові), палаци козацької старшини (Палац К. Розумовського в Батурині, Почепі, Яготині, Глухові, палац Завадовського в Ляличах, палац і церква Кочубеїв у Диканьці), будівля Київського університету.

Розповсюджується на початку ХІХ ст. класицистичний стиль ампір – монументальні форми римського взірця – Контрактовий дім, театр в Одесі, собор Різдва на Подолі. В класицистичному стилі побудована Набережно-Микільська церква на Подолі, ротонда фонтану “Самсон”, багато будівель ХVІІІ-ХІХ ст. Львова, Чернівців, інших українських міст. У забудові всіх головних міст України особливо поширився “віденський неоренесанс” (оперні театри Києва, Львова, Одеси). Потім архітектура України підупала, особливо на Наддніпрянщині, внаслідок нищення українського міщанства і його цехової організованості, яка чинила опір імперським планам Росії.

Скульптура класицизму представлена в пам’ятнику Ришельє в Одесі та надгробку К. Розумовському в Батурині (І. Мартос). Роботам притаманні антична врівноваженість і спокій. У Львові класицистичні зразки представлені у надгробках Личаківського цвинтаря роботами Б. Торвальдсена (надгробок Борковської). Автором чотирьох фонтанів на площі Ринок є австрієць Г. Вітвер, представник віденського класицизму.

Живопис українського класицизму представляють А. Лосенко, В. Боровиковський. Д. Левицький, пізніше І. Сошенко, на заході – І. Барановський, Л. Долинський (автор “Пророків” у соборі св. Юра).

Український класицизм залишив високі зразки в музиці, яка будучи українською за своїм духом, служила інтересам російської імперії. Серед найяскравіших композиторів Максим Березовський, Артем Ведель і особливо Дмитро Бортнянський. Вони створили і розвинули новий жанр духовного хорового циклічного концерту, який у своїх кращих зразках засвоїв європейський досвід доби класицизму та увібрав досягнення багатовікової української хорової традиції. Давньоруський київський церковний спів сягає своїм корінням перенесеної на національний ґрунт візантійської та південнослов’янської співочої традиції, яка пізніше засвоювала здобутки європейського хорового багатоголосся та збагачувалася яскравим струменем української пісенності.

Видатним представником української літератури і філософської думки на перетині барокової і просвітницької стилістики був Григорій Сковорода, який проповідував виховання і самопізнання людини на підставі високої моральності. Наближення до Бога відбувається через самозаглиблення, яке веде до преображення.

Споріднена для душі кожної людини праця веде до щастя і найповнішої самореалізації, виявлення самопізнанням своїх природних нахилів призводить до гармонії людини зі світом.

Отже, доба абсолютизму і ідеї Просвітництва призвели до виникнення стилю класицизму в мистецтві. Саме з Франції стиль класицизму розповсюдився на інші країни Європи: Німеччину, Італію, Росію, Україну, Англію, Новий світ. Класицизм вніс регламентованість і зовнішній лоск, мистецтво ставало ремеслом, разом з тим класицизм посилив дисципліну ХVдожнього мислення.

Перерваність доби українського музичного класицизму, як відзначив відомий український музичний історик В. Витвицький, зумовлена втратою державності і пригнічуванням національної культури і її природного розвитку імперською владою. Досягнення української культури доби класицизму і Просвітництва були б значно вагомішими, якби Україна в той час була незалежною державою і мала б кращі можливості для національно-культурної самореалізації.

# data[].attributes.headline
Музика Класицизму. Класицизм. Задорожня Дар'я 8-В

# data[].attributes.subject
Музика Класицизму. Класицизм. Задорожня Дар'я 8-В

# data[].attributes.body
Музика епохи класицизму або музика класицизму — академічна музика XVII—XVIII століття.

У середині 18-го століття Європа почала рухатися в сторону нового стилю в архітектурі, літературі, мистецтві — класицизму. Цей стиль прагнув наслідувати ідеали античності, головним чином Класичної Греції.

Класицизм, як художній напрямок, був створений у Франції в першій половині XVII століття. Інтерес, який виник ще в епоху Відродження, до античної культури, спричинив наслідування в усіх видах мистецтва античним зразкам, у Франції перетворився на нормальну естетику, що основана на "Поетиці" Аристотеля та додав до неї жорстокі вимоги.

Естетика класицизму була заснована на переконанні розумності та гармонічності світоустрою, що проявилося в увазі до збалансованості частин твору, ретельної обробці деталей, розробці основних канонів музичної форми. Саме в цей період остаточно сформувалася сонатна форма, заснована на розробці і протиставленні двох контрастних тем, визначився класичний склад частин сонати, з симфонії.
Музичні інструменти епохи класицизму:

Струнні

Скрипка

Альт

Віолончель

Контрабас

Дерев'яні духові інструменти

Бассет кларнет

Бассетгорн

Кларнет д’амур

Кларнет

Шалюмо

Клавішні

Клавікорд

Молоточкове фортепіано

Клавесин

Піаніно

Мідні духові інструменти

Офіклейд

Валторна

# data[].attributes.headline
пам’ятаєте ви, що оз

# data[].attributes.body
пам’ятаєте ви, що означають поняття «композитори-класики» й «класична музика»?

музичній культурі Європи наприкінці XVIII — на початку XIX ст. відбулися кардинальні зміни. Це був час Просвітництва з його головною світоглядною ідеєю — вірою в розум людини, час великих учених, філософів, літераторів, митців. Як і в інших видах мистецтва, у музиці на зміну бароко і рококо прийшов стиль класицизм, який відображав гармонійну впорядкованість світу. Вершинне досягнення цього стилю — творчість представників так званої віденської класичної школи. До неї належать австрійські композитори Франц Йозеф Гайдн (1732-1809) і Вольфганг Амадей Моцарт (17561791), а також німецький композитор Людвіг ван Бетховен (1770-1827).

Усі вони жили й творили у Відні (звідси й походить назва школи) і, незважаючи на відмінності глибоко індивідуальних авторських стилів, стали засновниками класичних канонів у музиці. Ці канони служили взірцями для наслідування багатьом наступним поколінням музикантів. Найвищі досягнення комиозиторів-класиків належать до розвитку таких жанрів, як соната, концерт, симфонія, квартет, де вони створили чіткі правила побудови музичної форми й основні прийоми музичного розвитку. Отже, не дивно, що твори, які досягають подібної художньої досконалості, називають класичною музикою або музичною класикою.

Пригадайте, які сонати ви слухали? Для яких інструментів вони були написані? Хто автор музики?

Соната — циклічний твір, у якому частини об’єднані спільним задумом, а їхня послідовність зумовлена образним змістом, єдиною ідеєю. У класичній сонаті зазвичай три частини, перша з яких написана в сонатній формі. Темповий контраст частин циклу такий: перша — швидка, друга — повільна, третя — знову швидка. За характером музики вони також різняться. Як саме? Драматургія сонати передбачає енергійні образи в першій частині, ліричний відступ — у другій, а потім — урочисто-святковий фінал. Загальна схема побудови сонати може змінюватися, варіюватися, складатися з іншої кількості частин (нерідко з чотирьох), але за кожною закріплюється своя «роль» у циклі. Принцип контрастного зіставлення зачищається основним для цього жанру.

# data[].attributes.headline
Музика Класицизму

# data[].attributes.subject
Музика Класицизму

# data[].attributes.body
Розвиток нової музичної культури в середині XVIII століття породило виникнення безлічі приватних салонів, музичних товариств і оркестрів, проведення відкритих концертів і оперних вистав.
Столицею музичного світу в ті часи була Відень. Йозеф Гайдн, Вольфганг Амадей Моцарт і Людвіг ван Бетховен - три великих імені, які увійшли в історію, як віденські класики.
Музична культура класицизму, як і література, а також образотворче мистецтво, оспівує вчинки людини, його емоції і почуття, над якими панує розум.
Кожен з віденських класиків мав яскравою, неповторною індивідуальністю.
Гайдн і Бетховен більш тяжіли до інструментальній музиці - до сонатам, концертам і симфоній. Моцарт був універсальний у всьому - він з легкістю творив в будь-якому жанрі. Він зробив величезний вплив на розвиток опери, створюючи і вдосконалюючи різні її типи - від опери буф до музичної драми.
У плані переваг композиторами тих чи інших подібних сфер для Гайдна більш характерні об'єктивні народно-жанрові замальовки, пастораль, галантність, Бетховену близька героїка і драматизм, а також філософічність, ну і, звичайно, природа, в невеликому ступені і витончена лірика. Моцарт охопив, мабуть, всі існуючі образні сфери.
Жанри музичного класицизму:
1.Сонатна форма-класична сонатна форма заснована на протиставленні 2-х тем;
2.Сонатно-симфонічний цикл;
3.Концерт-цей твір для оркестру і соло інструменту;
4.Струнний квартет-склад струнного квартету зазвичай включає дві скрипки, альт і віолончель.

# data[].attributes.headline
Музика Класицизму

# data[].attributes.subject
Музика Класицизму

# data[].attributes.body
Музика епохи класицизму або музика класицизму — академічна музика XVII—XVIII століття.

У середині 18-го століття Європа почала рухатися в сторону нового стилю в архітектурі, літературі, мистецтві — класицизму. Цей стиль прагнув наслідувати ідеали античності, головним чином Класичної Греції.[1]

Класицизм, як художній напрямок, був створений у Франції в першій половині XVII століття. Інтерес, який виник ще в епоху Відродження, до античної культури, спричинив наслідування в усіх видах мистецтва античним зразкам, у Франції перетворився на нормальну естетику, що основана на "Поетиці" Аристотеля та додав до неї жорстокі вимоги.

Естетика класицизму була заснована на переконанні розумності та гармонічності світоустрою, що проявилося в увазі до збалансованості частин твору, ретельної обробці деталей, розробці основних канонів музичної форми. Саме в цей період остаточно сформувалася сонатна форма, заснована на розробці і протиставленні двох контрастних тем, визначився класичний склад частин сонати, з симфонії.

# data[].attributes.headline
Музика епохи класици

# data[].attributes.body
Музика епохи класицизму або музика класицизму — академічна музика XVII—XVIII століття. ... Естетика класицизму була заснована на переконанні розумності та гармонічності світоустрою, що проявилося в увазі до збалансованості частин твору, ретельної обробці деталей, розробці основних канонів музичної форми.Музичні інструменти епохи класицизму Редагувати

Струнний квартет. Зліва направо: скрипка 1, скрипка 2, віолончель, альт
Струнні Редагувати
Скрипка
Альт
Віолончель
Контрабас
Дерев'яні духові інструменти Редагувати
Бассет кларнет
Бассетгорн
Кларнет д’амур
Кларнет
Шалюмо
Клавішні Редагувати
Клавікорд
Молоточкове фортепіано
Клавесин
Піаніно
Мідні духові інструменти Редагувати
Офіклейд
Валторна

# data[].attributes.headline
Музика епохи клас

# data[].attributes.body
Музика епохи класицизму або музика класицизму — академічна музика XVII—XVIII століття. ... Естетика класицизму була заснована на переконанні розумності та гармонічності світоустрою, що проявилося в увазі до збалансованості частин твору, ретельної обробці деталей, розробці основних канонів музичної форми.Музичні інструменти епохи класицизму Редагувати

Струнний квартет. Зліва направо: скрипка 1, скрипка 2, віолончель, альт
Струнні Редагувати
Скрипка
Альт
Віолончель
Контрабас
Дерев'яні духові інструменти Редагувати
Бассет кларнет
Бассетгорн
Кларнет д’амур
Кларнет
Шалюмо
Клавішні Редагувати
Клавікорд
Молоточкове фортепіано
Клавесин
Піаніно
Мідні духові інструменти Редагувати
Офіклейд
ВалторнаМузичні інструменти епохи класицизму Редагувати

Струнний квартет. Зліва направо: скрипка 1, скрипка 2, віолончель, альт
Струнні Редагувати
Скрипка
Альт
Віолончель
Контрабас
Дерев'яні духові інструменти Редагувати
Бассет кларнет
Бассетгорн
Кларнет д’амур
Кларнет
Шалюмо
Клавішні Редагувати
Клавікорд
Молоточкове фортепіано
Клавесин
Піаніно

# data[].attributes.body
Стиль у мистецтві 18 ст., якому притаманні витіюватість, грайливість та висока декоративність (зокрема, у образотворчому мистецтві та архітектурі — рясне оздоблення завитками, листям та характерними мушлеподібними формами).
У компаративних розвідках.. переконливо продемонстровано наявність у різних національних модифікаціях рококо таких спільних рис, як потяг до найрізноманітніших проявів ігрового начала, апологетика гедонізму й еротики, вишуканість форми та гіпертрофована декоративність, домінування приватної інтимності, камерності, мініатюризації (Держава та регіони. Серія: Гуманітарні Науки, 2011, № 1);

# data[].attributes.body
Стиль у європейському мистецтві, що розвивався з кінця XVI до середини XVIII ст., якому притаманні декоративна пишність, чіткі витіюваті форми, величність та динамізм.
Одним із перших здійснив спробу оцінити художні переваги та новизну стилю наприкінці ХІХ ст. німецький вчений Г. Вьольфлін. Він назвав бароко «могутнім стилем», що прийшов на зміну Ренесансу (Українська культура: минуле, сучасне, шляхи розвитку, 2010, 16);
І слабкими будуть мої аргументи про Пилипа Орлика й козацьке бароко. Або про Веделя і заквітчаний барвінком меч (Юрій Андрухович, Московіада, 2000).

# data[].attributes.body
1. Період ідеологічного й культурного розквіту в ряді країн Європи, що внаслідок зародження капіталізму змінив середньовіччя у XIV-XVI ст.; Відродження. — Се [розлучення з чоловіком] ціла історія, чисто як із італійської новели з часів Ренесансу (Іван Франко, VIII, 1952, 106);
//  перен. Взагалі розквіт, піднесення чого-небудь, що було в стані занепаду. Своєрідний ренесанс переживає на Україні пришелець з минулих століть — орган. — «Срібна» музика, що звучала на повний голос у XVI—XVIII століттях, знову повертається до слухачів у своїй чудовій красі (Наука і культура.., 1971, 300); Ренесанс всієї радянської і, зокрема, нашої української літератури розпочався в жовтні сімнадцятого року й продовжується ось уже більше п'ятдесяти років (Літературна Україна, 25.V 1971, 4).

# data[].attributes.body
ГОТИКА 1, и, жін. Художній стиль європейського пізнього середньовіччя, який найяскравіше виявився в архітектурі і характеризувався легкими гострокінцевими будівлями, стрімко спрямованими вгору, та численним оздобленням скульптурами, склом і витонченим різьбленням з каменю. Минув, як сон, блаженний час і готики й барокко. Іде чугунний [чавунний] ренесанс, байдуже мружить око (Павло Тичина, I, 1957, 69);

# data[].attributes.headline
Романський стиль

# data[].attributes.subject
Романський стиль

# data[].attributes.body
Термін «романський стиль» почав застосовуватись лише в 20-х роках XIX ст. Він походить від «романізації» (насадження латинської мови), проведеної римлянами на колоніальних територіях південної, південно-західної та центральної Європи (3 ст. до н. е. — 2 ст. н. е.), яке призвело до появи т. зв. «романських мов».

# data[].attributes.headline
Лєра Толканець

# data[].attributes.subject
Лєра Толканець

# data[].attributes.body
Мистецтво – це одна з невід’ємних частин людського життя.

У творах мистецтва вся мудрість і досвід людства за тисячоліття свого існування.

В них можна знайти відповіді на будь-які життєві питання.

Твір мистецтва – музика, яку створював композитор Йоганн Себастьян Бах є надзвичайними і дуже захоплюють мене, улюбленим є твір для органа «Токката і фуга ре мінор». Особливістю цього малого поліфонічного циклу є безперервність розвитку музичного матеріалу (без перерви між токатою і фугою). Токката і фуга ре мінор Баха - одне з найпотужніших творів для органу з коли-небудь створених і незаперечний шедевр світового мистецтва. Прослухайте цей шедевр і ви зрозумієте значність цього твору.

# data[].attributes.headline
Натюрморт з атрибутами мистецтва у стилі "малих голландців"

# data[].attributes.subject
Натюрморт з атрибутами мистецтва у стилі "малих голландців"