# data[].attributes.headline
Comentari de text. Participants: Luca i Lino

# data[].attributes.subject
Comentari de text. Participants: Luca i Lino

# data[].attributes.body
Explicau amb les vostres paraules aquest text amb una opinió personal.
"En los últimos años, las investigaciones más ortodoxas sobre el cerebro defienden que, puesto que las leyes físicas gobiernan el mundo físico y nuestro cerebro forma parte de este mundo, son estas leyes las que dominan nuestra conducta e incluso nuestra conciencia de nosotros mismos.  Esto se resume en una especie de mantra, según el cual, «el libre albedrio, la libertad de voluntad, no tienen sentido, puesto que vivimos en un mundo “determinado”.

En cambio, Gazzaniga nos explica que la mente, si bien es algo generado por los procesos físicos del cerebro, «coacciona» nuestro cerebro del mismo modo que los automóviles se ven «coaccionados» por el tráfico que ellos mismo generan. El texto, que, en palabras de Steven Pinker, está escrito «con la falta de pretensiones y agudeza características del autor» nos demuestra cómo el determinismo debilita enormemente nuestra concepción de la responsabilidad humana, hasta el punto que, en un juicio, un asesino puede alegar perfectamente: «No fui yo quien cometió el crimen, fue mi cerebro». Y argumenta contra esta concepción afirmando que, aun teniendo en cuenta los últimos descubrimientos de los mecanismos físicos de la mente, existe una realidad humana innegable: «Somos agentes responsables que debemos dar cuenta de nuestras acciones, porque la responsabilidad no depende del cerebro, sino de cómo las personas interactuamos unas con otras».

El text exposa la creencia de que no som responsables de les nostres accions, sino que el nostre cervell està regit per les lleis de la física.
Opinam que si que som responsables de les nostres accions, i ningú més. Quan algú diu: "No sóc jo, és el meu cervell" no té coherencia, ja que nosaltres som el nostre cervell. El nostre cervell és la nostra essència i la nostra ment.

# data[].attributes.headline
Sartre i la llibertat. Participants: alba i miri

# data[].attributes.subject
Sartre i la llibertat. Participants: alba i miri

# data[].attributes.body
Explica la frase: estam condemnats a ser lliures. Aprofita per explicar què és l'existencialisme de Sartre.

Existencialisme: és un moviment filosòfic que situa l'existència humana en el centre de la reflexió, és a dir, tu et vas creant el teu destí, el que decideixes influeix en el teu futur.
ej: imagina que vas per un camí, i trobes dos camins, has d'elegir un, i el que facis et dura per camins diferents

Soim morals per naturalesa, és a dir no podem deixar d'elegir, inclús si decideixes no elegir ja estàs elegint, per això nosaltres trobem que sempre ets lliure, ja que encara que et prohibeixin coses, no te les estan prohibint, t'estan dient les conseqüències que hi ha si les fas. Per això soim constantment lliures, perquè a més dins els nostres pensaments no tenim límits de la llibertat, podem pensar el que volgem quant volgem i com volgem.

# data[].attributes.body
El destí és una mena de determinisme teològic. Investigueu i expliqueu que és el determinisme i si creieu (o no) amb el destí. Justifiqueu la resposta:

El determinisme universal sosté que res succeeix a l'atzar, tot es deu a causes necessàries, amb la suma d'aquestes condicions és possible preveure l'existència. Hi  ha diferents perspectives del determinisme:

El determinisme filosòfic afirma que els fets i les accions humanes estan condicionats abans de que aquestes siguin executades. Segons aquest corrent totes les nostres accions són previsibles i estan basades en una relació causa-efecte.

Segons la biologia el determinisme fa referència a l’explicació de la conducta dels organismes vius segons les característiques dels seus gens. És a dir que els éssers humans i els animals actuen d'acord amb la seva adaptació evolutiva. Aquesta teoria suposaria que les persones no són lliures, ja que es comporten segons característiques ja determinades i hereditàries.

El determinisme teològic (segons la religió) afirma que les accions de les persones estan determinades per la voluntat de l'omnisciència de déu, i sotmeses a l'ordre moral i la teva destinació definida.

El que s'oposa al determinisme és l'indeterminisme, que creu en lliure albir o llibertat humana.

L'afirmació que diu que els successos de l'home estan determinats s'anomena fatalisme.

Opinió personal Aitana:
Personalment, no crec que les nostres accions estiguin ja determinades. El que sí que crec és que tota acció té la seva reacció, i és l’únic que podem preveure amb certesa. Però no podem definir ni quina serà l’acció ni com serà aquesta reacció. És veritat que podem estar condicionats per situacions externes, així i tot, no vol dir que haguem perdut la nostra llibertat d’acció o que aquestes siguin previsibles.

Opinió personal Ayo:
Jo no crec en cap deu, però crec que hi ha algun pla algo determinat per nosaltres algo que no podem controla alguna cosa que no està en les nostres mans, no sabria justificar la ni defensar la massa només es un sentiment de insignificança i defenslidad contra el futur no pot ocurri per les decisions de tots els éssers en el món hi ha un fi un gol al qual arriba.

# data[].attributes.body
Investigau i explicau la hipòtesi del Gen egoista de Richard Dawkins i relacionau-la amb  la qüestió de la llibertat. Estam condicionats, o més aviat determinats per la genètica? Justificau la resposta.
La teoria de Dawkins estableix que són els gens i no els individus els agents sobre els quals opera l'evolució. L'egoisme constitueix una metàfora amb què Dawkins explica que la probabilitat que un gen prosperi depèn de la seva capacitat d'adequació al medi.

Opinió Personal Diego:
La meva opinió es que em pareix bé perque el l'evolució de una persona no te res qu e a vaeure amb el qe fs si no amb el gens que ten tu.
"             "           Dani:
A jo em pareix que el gen defineix com som, defineix les propietats del nostre cos i el com es modifica, persones que són obeses, que son primes o musculoses gràcies als seus gens. Pero després trob que la part de la ment no varia amb la evolució dels gens, varia per el que vius i que és cosa de cadascún mateix. Apart crec que amb ajuda podem variar coses físiques que tenim de genètica, si estàs obès pots anar al gimnas i perdre grasa, així amb tot.

# data[].attributes.headline
Condicionants. Participants: Laia i Cloe

# data[].attributes.subject
Condicionants. Participants: Laia i Cloe

# data[].attributes.body
Investigau i explicau els factors que influeixen i condicionen la nostra llibertat.
-Condicionants biològics
-Condicionants culturals

condicionants;
Reconeixem que malgrat haver-hi múltiples factors que influeixen en la nostra conducta en major o menor grau, l’esser humà pot escollir en última instància entre les diverses alternatives que té

Biològics:
-Genètics. La nostra conducta està condicionada pel nostre codi genètic.
-Psicològics:Existeixen elements inconscients.-desitjos reprimits, experiències traumàtiques...-

Culturals:
-Econòmics. Les condicions econòmiques influeixen en la mentalitat.( la seva concepció del món les seves idees i valors)
-Socials. El grup social al que pertanys, l'educació rebuda, el procés de socialització influeix en la nostra manera de ser i la nostra manera de pensar.
-Religiosos. Les nostres creences idees religioses també condicionen la nostra acció.

# data[].attributes.body
La llibertat en general és sentir-se lliure a un espai, amb gent, a un lloc, etc.
Però després hi ha sa mental a on tu pots estar físicament lliure i mentalment empresonat.
La ment és com una altra persona que et controla i tu ets la seva marioneta amb qui pot jugar i fer el que ell digui.
El que condiciona a què tu siguis lliure és un poc abstracte, ja que sentir-se lliure és diferent per a cada persona, potser jo em senti lliure a una habitació i una altra persona se senti empresonada.
El primer per poder ser lliure en el cas de cada persona és saber el que et fa sentir empresonat i  evitar el contacte o la proximitat a allò que et fa sentir així.

OPINIÓ PERSONAL
No és fàcil saber o més ben dit acceptar el que et fa sentir empresonat, això no obstant, si no canvies tu, res canviarà.