# data[].attributes.headline
מתחנה זמנית להשקעה בנצח

# data[].attributes.subject
מתחנה זמנית להשקעה בנצח

# data[].attributes.body
בעיני זה הנושא החשוב ביותר מבין הנושאים הנידונים. בסופו של דבר אנו נשארים בבית הספר והתלמידים עוברים ומתקדמים הלאה לתחנות חדשות בחייהם. כל תחנה משפיעה, זה בטוח. יש לנו הזדמנות במשך 6 שנים להקנות לתלמידים אהבה למצוות וללימוד תורה, אין עוד תחנות שמשתוות לנו באורך ובאפשרות להשפעה. אנחנו עסוקים מטבע הדברים בשמירה על משמעת בית ספרית גם בתחום הדתי (כיפה, צומות, לימוד הלכות וכו') וכמובן עסוקים בללמד שזו חובתנו אבל אול יאפשר לעשות עוד בלחבר את התלמידים לדתיות שלהם.
כהמשך מעשי אני מתחבר לנקודות המעשיות שאיתן אשכנזי כתב כאן.
נתנאל אזואלוס

# data[].attributes.headline
עבודת השם - עבודה זוגית 

# data[].attributes.subject
עבודת השם - עבודה זוגית 

# data[].attributes.body
מצטרף לדורון ואיתן ומוסיף :
בעיני ה'דת' אינה רק אוסף חוקים אלא הכלי לקשר שלי לא-ל, ואגע בכמה היבטים הנובעים מכך.
הקדמונת :הדת כמו גם הקשר הזוגי הנכון אינה מחנק אלא הדרך הנכונה ל'הרחבת האני' בכל התחומים.
1.תפילה: אני אישית מתנגד לכפיה בתפילה( אוסיף שפע מקורות לכך אם יהיה צורך), אלא אם כן יש לנו וודאות שהתלמיד רוצה שנשדל אותו - או שלחילופין בטווח ארוך ישמח שהיה בזה, וזאת משום שהתפילה היא גרעין הזמן ופריו ( כמו שיש רגעים כאלה בזוגיות ) ואין אפשרות להכריח על כאלה, חייב להיות מעורב בהם רצון, שהרי אי אפשר להכריח לאהוב ואפילו לצאת מעצמי.
2. אהבה ומחויבות לא-לוקים , היא קול עדין שקל מאוד לקולות רועשים יותר להאפיל עליו , ועלינו לבחון אם לא משמיעים קולות כאלה, או לפחות לא דורשים כללים שיאפשרו מזעור שלהם
3. כדאי לבחון על מהמדברים אור בעיניים...להזמין למצווה ( תפילה , נטילת ידיים או ברכת המזון ) כשאני יודע  שאני מציע לו את הטוב ביותר ,  פועל חזק בהרבה.
זאב

# data[].attributes.headline
באופן אולי לא מפתיע אני מזדהה עם דברים שכתבו כאן אילנה ותמר. אני מרגישה שבהימלפרב  (שלפני הקורונה) יש חלוקה שהמחנכים ומורים למקצועות קודש אחראים על 'הדת' ואילו אני ושכמותי לא קשורות. הייתי שמחה שלא היה חשש לשותפות עמוקה יותר. 

# data[].attributes.subject
באופן אולי לא מפתיע אני מזדהה עם דברים שכתבו כאן אילנה ותמר. אני מרגישה שבהימלפרב  (שלפני הקורונה) יש חלוקה שהמחנכים ומורים למקצועות קודש אחראים על 'הדת' ואילו אני ושכמותי לא קשורות. הייתי שמחה שלא היה חשש לשותפות עמוקה יותר. 

# data[].attributes.body
נועה

# data[].attributes.headline
אני חושבת שהנושא הדת

# data[].attributes.body
אני חושבת שהנושא הדתי בבית הספר לא צריך להיות מובל על ידי רב כזה או אחר אלא על ידי צוות שכולל מגוון מורים, אהבתי את הכיוונים  שהציעו איתן ודורון (למרות שלא להכל אני מתחברת), אני חושבת ששבתות, ימי שיא, הרצאות מעשירות, חגיגות ראש חודש במגרש עם כלי נגינה, לשמוע את המורים המקצועיים מדברים על החיים הדתיים שלהם (ולא רק את המחנכים ומי שמוגדר כרב), לשלב את החוויה הדתית כחלק מ חיי היום יום בבית הספר. אחרי שנה כ"כ "מתה" מבחינה רוחנית, צריך גם בהקשר הדתי לחשוב בכיוונים מגוונים ולצאת מחוץ לקופסא.
אילנה בינג

# data[].attributes.headline
תלמידים צמאים ליחד ו

# data[].attributes.body
תלמידים צמאים ליחד ועוד יותר צמאים להכוונה דתית. צמאים לחוויה משותפת של השתייכות ועשייה. לכן חשוב שהתפילות יתקיימו בבית הספר מתוך שמחה ואחדות.

# data[].attributes.headline
יעקב פיינגרש

# data[].attributes.subject
יעקב פיינגרש

# data[].attributes.body
לפי דעתי היום לחזור לחיים הרגילים זה משהו שכולנו צריכים. זה לא הזמן לדרוש פחות מהתלמידים מבחינת "חובות דתיות".  אני לא חושב שעכשיו זה הזמן לשנות.
בתווך הארוך כן אפשר לחשוב על שינוים. אבל לא אחרי הסגר.

# data[].attributes.headline
נושא התפילה הוא רק סעיף אחד (חשוב מאוד) בסדר היום הדתי. יש לחשוב על שאר הנושאים כמו שאיתן הציע כדי לחבר תלמידים בעוד דרכים אל ההווי הדתי. סיפורים חסידיים. שבת, דמויות מופת, ציטוטים של רבנים גדולים. וכו'. העניין הדתי לא יכול להיות שולי. מה שבטוח. הוא חשוב ממש. אפשר לשלב אותו עם תוכנית התימודים ועם סדר היום כדי לדאוג שהדברים יהיו מעוגנים בתוך סדר היום/ השבוע/ החודש/ העונה. ליזו אופק 

# data[].attributes.subject
נושא התפילה הוא רק סעיף אחד (חשוב מאוד) בסדר היום הדתי. יש לחשוב על שאר הנושאים כמו שאיתן הציע כדי לחבר תלמידים בעוד דרכים אל ההווי הדתי. סיפורים חסידיים. שבת, דמויות מופת, ציטוטים של רבנים גדולים. וכו'. העניין הדתי לא יכול להיות שולי. מה שבטוח. הוא חשוב ממש. אפשר לשלב אותו עם תוכנית התימודים ועם סדר היום כדי לדאוג שהדברים יהיו מעוגנים בתוך סדר היום/ השבוע/ החודש/ העונה. ליזו אופק 

# data[].attributes.body
אחרי תקופה כל כך משמעותית ויוצאת דופן, עלינו להתבונן יחד ולברר מה הקב"ה רוצה מאתנו. מה הוא אומר לנו דרך המאורעות שעברנו וכיצד אנחנו פועלים בצורה טובה יותר. הזדמנות לברר מחדש את ערכי המשפחה, א"י, זהות אישית ולאומית ועוד...

שי

# data[].attributes.headline
סדר יום דתי - זה קריטי אחרי שנה פלוס בהם רוב התלמידים חיו חיים דתיים חסרים למדי.אני לא חושב שהתלמידים מחפשים בתחום זה יותר אוטונומיה, כי רובם מכירים בכך שהעסק לא יעבוד בלי מסגרת ומחויבות בית-ספרית.  הנושא הל שחוויה הדתית חייב להשתדרג - אני חושב שגם המורים וגם התלמידים צמאים לכך - שבתות שכבתיות, שבו"שים, שיעורים בבית מדרש, ימי שיא, נושא חודשי, - חשוב לחשוב מי יהיה אחראי על הדברים בכדי שהם לא ילכו לאיבוד... לשלב מורים מקצועיים וכלל אנשי הצוות. החוויה הדתית היא העיקר, , לאו דווקא האכיפה. דורון לופז

# data[].attributes.subject
סדר יום דתי - זה קריטי אחרי שנה פלוס בהם רוב התלמידים חיו חיים דתיים חסרים למדי.אני לא חושב שהתלמידים מחפשים בתחום זה יותר אוטונומיה, כי רובם מכירים בכך שהעסק לא יעבוד בלי מסגרת ומחויבות בית-ספרית.  הנושא הל שחוויה הדתית חייב להשתדרג - אני חושב שגם המורים וגם התלמידים צמאים לכך - שבתות שכבתיות, שבו"שים, שיעורים בבית מדרש, ימי שיא, נושא חודשי, - חשוב לחשוב מי יהיה אחראי על הדברים בכדי שהם לא ילכו לאיבוד... לשלב מורים מקצועיים וכלל אנשי הצוות. החוויה הדתית היא העיקר, , לאו דווקא האכיפה. דורון לופז

# data[].attributes.headline
אחד הדברים שנפגעו בל

# data[].attributes.body
אחד הדברים שנפגעו בלמידה מרחוק הוא הביחד, הרוח החיה, הקהילתיות ובכלל זה כמובן האוירה הדתית.
לא הכל היה מושלם ויש מקום לשיפורים תמיד. להתחדשות. אבל כן הייתי רוצה לחזור למסגרת המחייבת, זאת שיוצרת בית ושייכות (בית מוגדר בקירות ומסגרות)... ובתוך זה רוח גדולה.
כיצד מעשית?
כפי שכתבו פה כבר -
שבתות שכבה כל שנה!
סיורים עם חיבור וזיקה ליהדות ומסורת.
שיחות מרוממות.
להמשיך ליצור מסגרות ללימוד תורה ברמה גבוהה הן במהלך יום הלימודים ושעות ההוראה הרגילות והן כתוספת למי שמבקש עוד.
תפילה שכבתית נחמדה פעם בשבוע עם לימוד מיוחד לאחריו.
ימי בית מדרש לחלק מכיתות מידי פעם (נניח 3-4 שעות ראשונות... אולי ראשי חודשים) - אבל חייב להיות מושקע עם כיבוד ודוברים איכותיים. ..

החינוך הטוב ביותר הוא החיים עצמם,
ועם נתלהב מחידוש תורני, או מתפילה יפה, או משבת מרוממת ורוחנית - את זה התלמידים יפנימו הכי הרבה...

אבי גולדברג

# data[].attributes.headline
הימלפרב!ועובר לע

# data[].attributes.body
הימלפרב!
ועובר לעשייתו ...
favorite
1
האווטר שלך
הוסף תגובה
תקופת השהייה
תקופת השהייה בבית יצרה מציאות חדשה בניהול סדר היום הדתי של התלמידים. האחריות

# data[].attributes.headline
אין לי משנה סדורה בנושא, 

# data[].attributes.body
אין לי משנה סדורה בנושא, אך יודעת לומר שאני(עדיין) אבלה  על הילקחו מאיתנו של הרב יונתן זקס.
ואני קוראת וקוראת וקוראת את דבריו ותוהה איך אפשר להאציל מרוחו וגישתו אל תוך השיעורים שלנו כך שהם עצמם ייעשו שיעור תפילה ( גם אם שמם הרשמי הוא ביולוגיה, ספרות או היסטוריה )
בשבועיים שאחרי מותו, נתתי משימות כתיבה סביב דברים שאמר – ותלמידים מכיתה ט כתבו דברים נפלאים. אולי צריך להכניס רגעי שגב, דקות של נגיעה במעבר, לתוך מערך השיעור של תלמידים בבית ספר הימלפרב ? לדבר פליאה. להתפלל עם עיפרון.
תמר קריגר-ערמוני

# data[].attributes.body
אני מסכים עם גרשון. בועז יקר - כמה שאני מבין ללבך אני חושב שתפילה היא מרוממת לעיתים אבל בעיקר היא עבודה יום-יומית. היא עבודה סזיפית ולא כיפית ומשמחת. עבודת ה' לא שמחת ה'. התפילה היא קשה. גם התוכן הוא לא בהכרח משמח. הרב ירמי מצטט את הרב עמיטל ז"ל שאמר שאני מתפלל כל יום 3 פעמים ביום כדי שפעם ב תהיה לי תפילה ממש טובה. אם אנחנו מחכים לדבר המרומם אנחנו לא נתפלל. חייבים מסגרת מחייבת ומתוך זה ליצוק תוכן. אני חושב שהורים צריכים להיות שותפים מלאים ומובילים של התלמידים בתחום הזה אבל זאת לא החלטה שלנו איך הם יובילו.
גם טכנית אני חושב שיום שמתחיל עם משהו לפני התחלת הלמידה היא נכונה יותר. להגיע לבית הספר ושעה לאחר מכן מתחילים ללמוד...

# data[].attributes.headline
הכרת הטוב והוקרת תודה

# data[].attributes.subject
הכרת הטוב והוקרת תודה

# data[].attributes.body
ברוך שעשני:
יהודי; ישראלי; ירושלמי; תלמיד הימלפרב!
"ועובר לעשייתם" ...
מוטי קהת

# data[].attributes.headline
תקופת השהייה

# data[].attributes.body
תקופת השהייה בבית יצרה מציאות חדשה בניהול סדר היום הדתי של התלמידים. האחריות על החינוך הדתי הועברה באופן כמעט בלעדי לבית – תפילה, קיום מצוות, נטילת ידיים, ברכות, חבישת כיפה ועוד. האם עלינו להעביר את האחריות לתלמידים בנושאים אלה גם בתוך בית הספר? האם גם התפילה בבית הספר יכולה להיות באחריות התלמידים בלבד? כיצד מתמודדים עם תלמידים שייתכן שלא ביקרו בבית כנסת חודשים רבים? האם נכון לאפשר בחירה לתפילה במניין בבית הספר/ מנין בבית הכנסת? כיצד ניתן להנכיח יותר את "בית המדרש" של הימלפרב – האם רק בתחומים של חשיפהנוספת של לימוד ושיעורים?

# data[].attributes.headline
גרשון: לדעתי, הרעיון להעב

# data[].attributes.body
גרשון: לדעתי, הרעיון להעביר את האחריות לתלמידים בנושאי קיום המצוות הוא רעיון יפה מבחינה אידיאליסטית, אבל גרוע מבחינה מעשית, משתי סיבות: א - רבים מהם לא (!) ייקחו את האחריות ולא יעשו את מה שבשגרה איתנו הם כן עושים. ב - מבחינה ציבורית זאת אמירה בעייתית ביותר, שעלולה לקלקל לבית הספר

# data[].attributes.body
השאלות שהועלו כאן לדיון עוסקות בהתנהלות הדתית בבית הספר ועל המתח בין המסגרת הדתית לבין נפש התלמיד. בעיני השאלה הנכונה היא כיצד מנכיחים יותר את הקב"ה בבית הספר. בעיני הדרך היא ליצור חוויות דתיות משמעותיות.
א.שבת שכבתית מכתה ז.
ב.שיחות של דמויות תורניות- כמו שיחת המנהל מארחת
ג.שיקום מעמדו של בית המדרש: מאתר בחינות ותפילות בשני וחמישי למקום של לימוד תורה פעיל, תלמידים משכבות שונות לומדים מדי יום את שיעורי הקדש שם.
הדבר גם דורש שינוי בצורה הפיזית שבית המדרש נראה.
ד. פעילות אחת בחדש של חוויה דתית  למעוניינים. דוגמאות:
תענית דיבור (כפי שנהגנו פעם)
מערת המכפלה
יום ישיבה
כדי לממש זאת צריך אדם שיוגדר לתפקיד זה.

# data[].attributes.headline
ככלל אני מאמין שמי שבוחר בתיכון דתי כהימלפרב מחפש את המסגרת והמעטפת הדתית גם ברמה היישומית. על כן לענ"ד יש מקום רב להעביר אליהם את האחריות בהדרגה ובאופן מבוקר. אני חושב שלטווח הרחוק זהו החינוך שבסוף יביא לידי כך שהתלמידים יפנימו את ערכי הדת והרוח וזה יתבטא גם ברמה המעשית בחייהם האישיים כשהם אינם במסגרת בית הספר. 

# data[].attributes.subject
ככלל אני מאמין שמי שבוחר בתיכון דתי כהימלפרב מחפש את המסגרת והמעטפת הדתית גם ברמה היישומית. על כן לענ"ד יש מקום רב להעביר אליהם את האחריות בהדרגה ובאופן מבוקר. אני חושב שלטווח הרחוק זהו החינוך שבסוף יביא לידי כך שהתלמידים יפנימו את ערכי הדת והרוח וזה יתבטא גם ברמה המעשית בחייהם האישיים כשהם אינם במסגרת בית הספר. 

# data[].attributes.headline
לדעתי יש צורך לחלק ב

# data[].attributes.body
לדעתי יש צורך לחלק בין החזון ותפיסת העולם שמנחה את ביה''ס לבית הפרקטיקה וההתנהגות המעשית
תפיסת העולם - התפקיד העיקרי שלנו הוא לחנך את תלמידנו לערכים תורנים  כשלביה''ס יש חלק מכריע וחשוב בהשפעה על תפיסת עולמו  ודתיותו של התלמיד   עצם זה  שההורים הפקידו בידנו ל6 שנים את בניהם למירב שעות היום יש בכך אמירה וצפייה שלהם שהבוגר יהיה אדם דתי  בעל תודעה דתית הומנית בעולם המורכב שלנו .
בפרקטיקה - הכיוון צריך להיות כיצד נוכל להאהיב ולחבר אותם יותר . בגדול הכיוון שיש במדרשה דהיינו הרצאות , דיונים , פעילויות מעניינות מחוץ ובתוך ביה''ס, יש לחשוב כיצד המדרשה יכולה להפוך לנחלת רוב התלמידים ולא רק ליחידי סגולה
יש להתעסק יותר בהשקפת עולם ובשאלות אמונה מכיוונים שונים בפן המחשבתי והחוויתי גם אם זה יהיה על חשבון גמרא , כ''כ צריך ללמד הלכות למרות מורכבות המקצוע כדי שבוגר יצא עם ידע פרקטי  ובסיסי כגון בהלכות שבת.
שילה בן נון

# data[].attributes.headline
בועז שחק:ווא

# data[].attributes.body
בועז שחק:

וואו איזה נושא...
מצד אחד אני מרגיש על עצמי ומתאר לעצמי שגם לא מעט תלמידים חשים דומה, שסדר היום היהודי דתי שנשמר בזכות בית הספר חסר. חסר מאוד אפילו. את תשומת הלב המערכתית לאירועי היום, השבוע, החודש והשנה לא תמיד קל לקבל בבית. אני משער שבלא מעט בתים אין תחליף לבית הספר במובן הזה.

מן הצד השני אני מרגיש חסרון עז בחיות. להחיות ולחדש את מה שהיה עד כה. בצד כל הדברים הטובים שלא שוכחים, לא קל לי עם הרוח כפי שהייתה ערב יציאתנו מבית הספר. אני מרגיש שישנה שחיקה ועייפות שנערמות להן לאורך  השנים האחרונות בכל הקשור לביחד הדתי והרוחני.  אני כן חולם על תפילה אחרת, רעננה ומשמחת יותר, על בית מדרש חי ושוקק מתוך בחירה, על יום ירושלים אחר, על יותר ביחד סביב מעגל השנה ואולי אף שבתות, מהרמה הכתתית עבור בצוות ועד לקהילת בית הספר כולה.