# data[].attributes.body
CIRIPEL CEL LACOM

De LUIZA VLADESCU

Ciripel e un vrăbioi rotofei, zburlit si lacom. Cat e ziulica de mare, stolul de vrăbii in care trăieşte Ciripel, se împrăştie pe drum, prin ogrăzi, după hrana. Cum una dintre vrăbii, alfa ceva de mâncare, odată striga: „Cip, Cip. Veniţi fraţi si surori, c-am găsit de mâncare”. Vrăbiile vin, care si de pe unde sunt, si ciugulesc cu plăcere.
Iarna e tare grea. De câteva zile s-a stârnit o viforniţa cumplita. Bietele vrăbiuţe nici grai nu mai au sa ciripească, ţopăie pe zăpada întărita, se strâng una intr-alta, se înfoiază in pene, sa se mai dezmorţească dar degeaba.
Of! greu e iarna pentru vrăbii, privind Ciripel nemulţumit ca-si simţea guşa goala. De ieri n-am mai găsit nici un bob de mâncare. Nici tu musculiţe, nici tu ţânţari, nici tu omizi, vai de capul nostru!
-Ciripel, parca ia fi o curca plouata si nici decum un vrăbioi viteaz, ii spuse o vrabie mai bătrâna. Iarna e mai greu de găsit mâncare, dar tot mai afli grăunţe, firmituri, mai sunt copii care pun pe pervazul ferestrei resturi de mâncare. Copii aceştia ne iubesc si ne ajuta sa trecem iarna mai uşor.
-Cirii-ip!cirii-ip...ciripi vrabia cea bătrâna. Destul am stat la taifas si ne-am văicărit. Vrăbii suntem sau nişte răţoi? Hai sa ne înălţam in zbor si sa căutam de mâncare! Hai sa veselim drumeţii si copii,
Vrăbiile se înălţară in stol, se rotiră sus, spre bolta ca o cupola de cleştar, deasupra caselor, ogrăzilor acoperite toate in strat de zăpada. Ciripel s-a înălţat si el cu tot stolul, iar când s-a împrăştiat in văzduh după hrana, si-a rotit ochişorii ca bobitele de ienupăr si-a rotit căpşorul cat o corcoduşa si ce credeţi ca a văzut?
Intr-un balcon, pe o masa de lemn era aşternut un strat de mălai frământat. Ciripel cel lacom zbura acolo. Din casa copii se uitau la fereastra.
-A venit o vrabie, şopti unul celuilat cu fereala ca sa nu-i sperie pe Ciripel. Acum vor veni mai multe, sa vezi ca vrăbiuţa aceasta le da de ştire.
-Dar ti-ai găsit, Ciripel cel lacom se gândi ca-i mult mai bine sa-si umple doar el guşa si sa nu mai cheme stolul. Cine ştie poate ca atunci când vor veni cu toate, nu mai apuca el sa se sature. Pe când aşa...uite ce ospăţ! Vrăbiile la început se neliniştiră: „unde-i Ciripel? L-o fi mâncat vreo pisica, o fi degerat?”
Dar Ciripel se întorcea rotofei.
-Cip, cip, Ciripel unde-ai fost?
El isi pleca încet capul si răspundea pocăit:
-Am fost după mâncare...dar n-am găsit!
Si aşa in fiecare zi pe la prânz Ciripel se desprindea din stol si zbura la căsuţa cu balcon. Ciugulea, ciugulea, isi umplea guşa si apoi se întorcea. Vrăbiile il întrebau:
-Ciripel, ai găsit?
-N-am găsit.
Si isi făcuse Ciripel o burta cat un ghem de lâna.
Intr-o zi , ce sa vezi? Nici n-apuca Ciripel sa înghită un bulgăraş moale de mălai de pe măsuţa din balcon, când hop! Top!o cioara mare si neagra cat o pisica. Lui Ciripel ii stătu inima in loc de frica. Cioara ca cioara, clonţ...clonţ in plisc cat lua Ciripel de zece ori.
-Câr, câr, du-te mai încolo , obraznicule, ii croncani cioara. Nu vezi ca mă împiedic de tine? Ciripel ţopăi speriat in laturi. De frica si de necaz nu mai putea ciuguli nimic. Parca-i sta firmitura in gat. Pe când cioara clonţ, clonţ, clonţ, ciocănea cu pliscul ei tare ca un ciocan in tăblia mesei. Iar a ajuns lângă Ciripel.
-Piei din calea mea, ca îndată te jumulesc.
Ciripel ce sa facă? S-a dat intr-un colt si si-a întins căpşorul sa prindă o firmitura. Dar cioara, clonţ i-o trase de sub cioc.
„Of ce cioroi cumplit si nesuferit”, gândi Ciripel. Dar una e sa spui in gând si alta e sa spui tare. Ciripel abia îndrăzni sa spună „cip”, ca cioara ii si plesni in cap cu pliscul.
-Şterge-o, n-auzi? Si Ciripel zbura, amarat ca vai de el la stolul lui.
A doua zi vrăbiuţele erau tare flamande. Dar ce se aude? Toate vrăbiuţele din vişin isi înălţară capul. Din depărtare se auzea un ciripit jalnic „pip, pip, cip, cip”. Ce-i oare? Ciripel. Ce-i cu el? ce sa fie? Intr-o clipa vrăbiile-s acolo la măsuţa din balcon. Si ce văzură? Un vrăbioi lacom si prostuţ jumuli de o cioara mare si neagra ca o pisica. Si mi ti-l jumulea cioara, de-i scăpărau fulgii lui Ciripel, si-l scărmăna cu ghearele de-ti venea sa-i plângi de mila.
Intr-o clipa toate vrăbiile, zvrrrrr! Deasupra ciorii si da-i, si ciufuleşte-o, si ciupeşte-o, si smulge-i penele, pana când cioara a zburat. Ciripel ca vai de el , ameţit, jumulit si speriat stătea pe coltul mesei, cu mălaiul lipit de cioc si pe piept, si aştepta judecata vrăbiilor.
-Aşa flamanzeai tu? Mergeai singur sa ciuguleşti? Eşti o ruşine in stolul nostru, ii spuse vrabia cea bătrâna.
-Cirip...incuvinţară toate.
-Ramai si ospătează-te singur frăţioare, si de-o mai veni cioara, sa ne dai de ştire s-o izgonim. Pofta buna!
Stolul se înălţa in văzduhul plumburiu.
Vrăbioiul cel lacom rămăsese singur, stăpân pe toata masa cu mălai. Dar ce folos, prietenii il părăsiseră. A dat sa îmbuce o fărâmă, dar n-a mai fost chip. Parca era amar...parca-i pierise foamea. Isi lăsa pe spate capul, isi roti ochişorii si cerceta zarea întunecata. Deodată, in depărtare, un stol de vrăbii, ce se lăsa pe acoperiş. Ciripel bătu din aripi si se îndrepta in zbor grăbit intr-acolo. ”Luaţi-mă cu voi!”. Nu ştiu daca l-au luat dar vrăbiuţele sunt bune si iertătoare.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
CriCriCri - Cantece pentru copii I Children's Songs

# data[].attributes.attachment_link.title
Vrabiuta - Cantece pentru copii | CriCriCri

# data[].attributes.attachment_link.title
Numărul si cifra 8 ||activitate matematica |predare