# data[].attributes.attachment_link.title
Чек-лист. Коран

# data[].attributes.headline
Мандрівка у Давню Аравію

# data[].attributes.subject
Мандрівка у Давню Аравію

# data[].attributes.headline
Коран. Перший  аят 

# data[].attributes.subject
Коран. Перший  аят 

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Sheikh Saad Al Ghamdi | الشيخ سعد الغامدي

# data[].attributes.attachment_link.title
الشيخ سعد الغامدي - سورة الفاتحة (النسخة الأصلية) | Sheikh Saad Al Ghamdi - Surat Al-Fatihah

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Уроки истории Питона Каа

# data[].attributes.attachment_link.title
Раннє Відродження. Проторенесанс  (укр.) Від середньовіччя до Відродження

# data[].attributes.headline
Література доби Відродження

# data[].attributes.subject
Література доби Відродження

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Уроки истории Питона Каа

# data[].attributes.attachment_link.title
Література Раннього Відродження (укр.) Від середньовіччя до Відродження

# data[].attributes.headline
СЕРЕДНЬОВІЧЧЯ

# data[].attributes.subject
СЕРЕДНЬОВІЧЧЯ

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Середньовіччя. Допомога учню і вчителю

Культура середньовічної Європи, що розвивалася під сильним впливом релігії, засвідчила не тільки релігійну покору, а й високий злет фантазії та думки у сфері духовного; вона стала вираженням прагнення людства осмислити своє існування у межах двох іпостасей - Бога та Світу.

Экспериментальный весёлый урок по всемирной истории

Урок В.Мухіна

Средневековая жизнь с Терри Джонсом"

Григоріанський хорал в сучасній музиці + зразки готичної архітектури

# data[].attributes.attachment_link.title
Середньовіччя. Допомога учню і вчителю

# data[].attributes.attachment_link.description
Середньовіччя. Допомога учню і вчителю Культура середньовічної Європи, що розвивалася під сильним впливом релігії, засвідчила не тільки релігійну покору, а й високий злет фантазії та думки у сфері духовного; вона стала вираженням прагнення людства осмислити своє існування у межах двох іпостасей - Бога та Світу.

# data[].attributes.body
Гомер. "Іліада"

Гомер. Про автора. ПРОЧИТАТИ

"Іліада". Двобій Ахілла і Гектора. ПРОЧИТАТИ. Пріам у Ахілла. ПРОЧИТАТИ

Худ. фільм за твором (рос. мова). ПОДИВИТИСЯ

Художній фільм "Троя"
Перевірка знань.

Тест за поемою Гомера "Іліада"

Порівняльна характеристика Ахілла і Гектора. Завдання для учнів:виписати із хмаринки слів риси характеру героїв і пояснити, чому для хмаринок вибрані саме такі фігури: вогонь і сердечко.
Ментальна карта "Гомер"
Ментальна карта "Ахілл"
Просте впорядкування Сюжет поеми "Іліада"
Гомер "Іліада" Заповнити пропуски

# data[].attributes.headline
Цікаві факти про Біблію

# data[].attributes.subject
Цікаві факти про Біблію

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Духовний Дзвін

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Протягом багатьох років знаходилися такі, які досить жорстко критикували Біблію, а в багатьох людей, навіть якщо вона є, то вона просто десь лежить на книжковій шафі та припадає пилюкою. Багато хто з нас навіть не задумується наскільки Біблія є унікальною.

Біблія - це книга, яка писалася протягом 1600 років, тобто протягом життя 60 поколінь. Її авторами є більш, ніж сорок людей, які належали до різних суспільних станів. Серед них були: царі, селяни, філософи, рибалки, поети, державні діячі, вчені. Серед різноманіття авторів можемо виділити:

Мойсей - політичний діяч, який отримав блискучу освіту в Єгипті;

Петро - рибалка;

Амос - пастух;

Ісус Навин - військовий керівник;

Неємія - підчаший;

Даниїл - прем'єр-міністр;

Лука - лікар;

Соломон - цар;

Матей - податківець;

Павло - рабин.

Ця книга писалася в різних місцях: Мойсеєм - в пустині, Єремією - у в'язниці, Даниїлом - в палаці; Павлом - у тюрмі, Лукою - в часі подорожей, Іваном - на остові Патмос; вона писалася на трьох континентах: Азії, Африці та Європі; вона писалася як в часі війни, так само і в мирний час, одні писали її, переповнені радістю, а інші - перебуваючи в горі чи відчаю.

Тільки Біблія писалася трьома різними мовами: іврит - мова Старого Завіту, в ІІ книзі Царств ця мова носить назву "мова Юди" (пор. ІІ Цар. 18:26-28), а в Ісаї говориться як про мову ханаанську (Іс. 19:18). Арамейська, яка була загальноприйнятою на Ближньому Сході аж до часів Олександра Македонського (VІ-ІV століття до Різдва Христового). Грецька мова - мова Нового Завіту, яка була міжнародною мовою в часи Христа.

Біблія включає в себе сотні тем, проте автори Біблії трактують їх, дотримуючись гармонії та єдності, від книги Буття до книги Одкровення. Всі вони розповідають одну і ту ж історію: про відкуплення людини Богом.

"Втрачений рай" Буття стає "повернутим раєм" Одкровення. Якщо в книзі Буття ворота до дерева життя закриваються, то в Одкровенні вони навіки розкриваються.

Біблія вважається книгою, яку найбільше читають та поширюють. Сумніваюся, що існує ще одна книжка в світі, тираж якої може перевищити тираж, яким видається Біблія. Саме Біблію, а точніше її латинський варіант, Вульгату, першою надрукував Гутенберг на своєму друкувальному станку. Саме Біблія була однією із перших книг, які були перекладені на іноземну мову. Мова йде про Септуагінту, тобто грецький переклад древньоєврейських текстів Старого Завіту, яка появилася приблизно 250 року до Р. Х. Саме Біблію перекладають на різні мови світу і в цьому із нею не позмагається жодна книга у світі. Біблія перекладена більше, ніж на 900 різних мов та діалектів.

Хоча Біблія була написана на досить крихкому матеріалі, порівнюючи із пам'ятками античної літератури, до нас дійшло більше рукописних копій Біблії, ніж інших творів класичної літератури. Євреї наскільки прискіпливо зберігали свої писання, що вони слідкували за кожною буквою, за кожним складом, за кожним словом чи абзацом в Біблії. В юдейському суспільстві існував цілий клас людей, єдиним завданням яких був прискіпливий контроль за збереженням та розмноженням цих документів. Існував цілий клас писців, законників та масоретів. Хто і коли перечитував букви та слова в творах Платона, Аристотеля, Цицерона чи Сенеки?

Вороги Біблії переслідували і переслідують цю книгу, як не переслідували жодну книгу у світі. Її спалювали, її забороняли, її об'являли поза законом. І це все продовжується від епохи римських імператорів і аж по сьогоднішній день.

Вольтер - французький антирелігійний діяч, який помер 1778 році, говорив, що через 100 років після його смерті християнства не стане, воно відійде в історію. Що ж сталося насправді, в історію відійшов Вольтер, а популярність Біблії зростає по цілому світі. Насправді, через 50 років після смерті Вольтера, Женевське Біблійне Товариство друкувало Біблію на його власному верстаті та ще й у його домі. Іноді історія може досить іронічно пожартувати.

В 303 році після Р. Х. імператор Діоклитіан видає указ, згідно якого потрібно було руйнувати Церкви, сталювати Біблії, а від тих, хто називав себе християнами мали забирати майно та вкидати їх до в'язниці. Проте і тут історія пожартувала: пройшло 25 років і вже наступник Діоклетіана, Констянтин видає розпорядження, щоби виготовити 50 примірників Біблії за державні кошти. Як бачимо, живучість Біблії унікальна та вражаюча.

Бернард Рамм сказав такі слова: "Тисячу разів звучав похоронний дзвін за Біблією, збиралися похоронні процесії, на могильних плитах висікалися написи, проказувалися похоронні промови. Але так і не вдалося Біблію вкласти в могилу. Жодну книгу в історії не різали так на частини, не розсікали ножами, не просіювали, не розбирали як Біблію. Котра ще книга змогла вистояти під вогнем скиптецизму так як Біблія? Чи критикували з таким запалом, з такою ревність та ерудицією кожну главу, кожен рядок, кожну думку, як в Біблії? Як би там не було Біблію до цих пір люблять, вивчають, читають мільйони людей".

Все, що вище написано,звичайно, ще не доказує, що Біблія - це Боже Слово. Однак воно показує нам наскільки Біблія є унікальною. До речі, Біблія була першою релігійною книгою, яка попала в космос у вигляді мікрофільму. Це була також перша книга, яка прозвучала із Місяця, астронавти читали книгу Буття 1:1. Вона також є однією з найдорожчих книгу світу: латинська Вульгата, яку надрукував Гутенберг на сьогоднішній день оцінюється більше як у 100 000 доларів. Радянський Союз продав Англія так званий Синайський Кодекс "древню копію Біблії" за 510 000 доларів. І, на кінець, найдовша в світі телеграма являла собою один із перекладів Нового Завіту, який переслали із Нью-Йорка в Чикаго.

Один професор говорив: "Якщо ви розумна людина, то при умові, що ви шукаєте істину, ви будете читати саме ту книгу, котра більша за всі інші притягнула до себе увагу".
За книгою "Неоспоримое свидетельство" Джош Магдауел

# data[].attributes.attachment_link.title
В чому унікальність Біблії | Духовний Дзвін

# data[].attributes.attachment_link.description
Протягом багатьох років знаходилися такі, які досить жорстко критикували Біблію, а в багатьох людей, навіть якщо вона є, то вона просто десь лежить на книжковій шафі та припадає пилюкою. Багато хто з нас навіть не задумується наскільки Біблія є унікальною. Біблія - це книга, яка писалася протягом 1600 років, тобто протягом життя 60 поколінь.

# data[].attributes.attachment_link.title
Біблія – це модно і гламурно: у Вашингтоні відкрили музей найпопулярнішої в історії книги

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Зайцева

# data[].attributes.attachment_link.title
Біблія як  пам'ятка світової літератури

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ірина Зайцева

# data[].attributes.attachment_link.title
Веди - найдавніша пам'ятка індоєвропейської літератури

# data[].attributes.body
https://uahistory.co/pidruchniki/foreign-literature.php#!

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Зарубіжна література: Електронні підручники

# data[].attributes.attachment_link.description
Зарубіжна література: Електронні підручники. Нова програма. Перегляд на усіх електронних гаджетах

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Валентин Кошелевський

# data[].attributes.attachment_link.title
Екзюпері, Антуан де Сент

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дмитро Лебедь

# data[].attributes.attachment_link.title
Антуан де Сент  Екзюпері відео презентація

# data[].attributes.attachment_link.title
День в історії. Загадкова смерть Антуана де-Сент Екзюпері

# data[].attributes.headline
 Історія створення твору

# data[].attributes.subject
 Історія створення твору

# data[].attributes.headline
Цікаві факти

# data[].attributes.subject
Цікаві факти

# data[].attributes.headline
Повторення теорії

# data[].attributes.subject
Повторення теорії

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Хата-Читальня

# data[].attributes.attachment_link.title
"Маленький принц" — 01. Українською. Антуан Сент-Екзюпері. Слухати онлайн

# data[].attributes.headline
Мультиверсія

# data[].attributes.subject
Мультиверсія

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
0:00 / 50:26•Watch full video

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
КИНОЛЮБИТЕЛЬ

# data[].attributes.attachment_link.title
Мультфильм "Маленький принц"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Антуан де Сент-Екзюпері

Маленький принц

Переклад: Анатолій Жаловський

Ілюстрації - Антуан де Сент-Екзюпері

Леонові Верту

Даруйте мені, дітки, що я присвятив цю книжку дорослому. У мене дуже поважне виправдання: той дорослий - мій найкращий приятель. Є й друге виправдання: той дорослий може зрозуміти все на світі, навіть дитячі книжки. I нарешті третє:

дорослий живе у Франції, зазнає там голоду й холоду. Йому так треба, щоб його хтось потішив. Та коли все це не може виправдати, то я згоден присвятити отсю книжечку тому хлопцеві, яким був колись мій дорослий приятель. Усі-бо дорослі спершу були дітьми, тільки мало хто з них про теє пам'ятає. Отож я виправлю присвяту:

Леонові Верту, коли він був маленьким

I

Коли мав я шість років, у книжці під назвою "Билиці" - там про тропічні ліси розповідалося - побачив якось химерний малюнок. На малюнку здоровезний удав ковтав якогось хижака. Ось копія того малюнка.

У книжці було написано: "Удав ковтає свою жертву цілою, не прожовуючи. Після цього він не може й ворухнутися, спить собі півроку, аж поки перетравить їжу".

Я чимало думав про сповнене пригод життя в джунглях та й собі намалював кольоровим олівцем мій перший малюнок. Малюнок № 1. Ось що я зобразив.

Я показав цей твір дорослим і спитав, чи не лякає він їх.

А мені на те:

- Чого б то капелюх нас лякав?

Але ж то був не капелюх. То був удав, що проковтнув слона. Тоді я зобразив удава в розрізі, аби дорослим було зрозуміліше. Їм завжди треба все тлумачити. Ось мій малюнок № 2.

Дорослі порадили мені не малювати більше гаддя ні в натурі, ні в розрізі, а краще цікавитися географією, історією, математикою та граматикою. Отак і сталося, що я в шість років зрікся блискучої малярської кар'єри. Зазнавши провалу з малюнками № 1 і №2, я геть зневірився в собі. Дорослі такі нетямовиті, а діти просто не в змозі розжовувати їм усе.

Отож я мусив обрати собі інше ремесло, і я навчився керувати літаками. Я облетів майже цілий світ. I географія, сказати по щирості, стала мені у великій пригоді.

Я умів з першого погляду одрізнити Китай од Арізони. То вельми корисно, надто як уночі з курсу зіб'єшся.

На своєму віку я зустрічав чимало всяких поважних людей і мав з ними стосунки.

Жив довго між дорослих. Бачив їх зовсім близько. I від того моя думка про них не покращала.

Коли мені здибався дорослий, людина ніби-то кмітлива, я поцікавився його думкою про свій малюнок №1, який я беріг. Хотілося знати, чи він справді може второпати. Але дорослий незмінно відповідав мені: "Це капелюх". Тоді я вже не говорив з ним ні про полозів, ні про тропічні ліси, ні про зорі. Я пристосовувався до його тями. Заводив з ним мову про гольф і бридж, про політику і краватки. I дорослий так тішився: познайомитися з такою розважливою людиною.

II

Так жив я сам-один, не маючи нікого, з ким міг погомоніти-порадитися, аж до аварії, що спіткала мене шість років тому в Сахарі. Почав давати збої двигун мого літака. Ні механік, ні пасажири зі мною не летіли, довелося поратися самому, хоч ремонт був складний. Тут таке: або пан, або пропав. Питної води я мав ледве на тиждень.

Отож першого вечора я заснув на піску в пустелі за тридев'ять земель від будь-якої людської оселі. Я був ще самотніший, ніж потерпілий на плоту посеред океану. Уявіть собі мій подив, коли на зорі мене збудив якийсь чудний голосочок.

Він сказав:

- Прошу... намалюй мені баранця.

- Га?

- Намалюй мені баранця...

Я скочив, наче мене громом ударило. Старанно протер очі. Пильно роззирнувся навкруг. I побачив дивовижного хлопчика, що поважно мене розглядав. Ось його найкращий портрет, якого мені пощастило згодом намалювати. Та, звісно, на моєму малюнку він далеко не такий гарний, як був насправді. Не я тут виною. Коли я мав шість років, дорослі відбили у мене охоту до того, щоб стати художником, і я тільки й навчився, що малювати удавів - у натурі та в розрізі.

Отож я виряченими від подиву очима дивився на цю прояву. Не забувайте, що я був за тридев'ять земель, на безлюдді. А проте зовсім не здавалося, щоб це хлоп'я заблукало або вкрай зморилося чи вмирає з голоду, спраги або зі страху. На око годі було сказати, що це дитина, яка загубилася серед пустелі, запропастилася край світу. Нарешті до мене вернулася мова, і я сказав:

- А... що ти тут робиш?

Та він знову попросив тихо й вельми поважно:

- Прошу... намалюй мені баранця...

Таємнича поява так вразила мене, що я не посмів одмовитися. I хоч яким безглуздям це могло здатися тут, за тридев'ять земель від людей, коли на мене чигала смерть, я добув із кишені аркуш паперу та самописку. Але одразу ж згадав, що вчився передусім географії, історії, математики та граматики, і сказав хлопцеві (трохи навіть сердито), що не вмію малювати. Він одмовив:

- Байдуже. Намалюй мені баранця.

Я зроду не малював баранів і тому відтворив для нього один із двох малюнків, що тільки й умів малювати: удава в натурі. I здивувався непомалу, коли хлоп'я одмовило:

- Та ні! Я не хочу слона в удаві. Удав дуже небезпечний, а слон надто здоровенний. У мене все маленьке. Мені треба баранця. Намалюй баранця.

I я намалював.

Він глянув пильно та й каже:

- Ні! Цей баранець зовсім хирявий. Намалюй іншого.

Я намалював.

Мій приятель усміхнувся лагідно й поблажливо:

- Ти ж добре бачиш - це не баранець, а баранисько. Ще й рогатий...

Тоді я зобразив ще одного.

Та він забракував і цей малюнок:

- Це надто старий. Я хочу такого баранця, щоб жив довго.

I тут мені терпець урвався - адже треба було якнайхутчій розбирати й лагодити двигун, - і я награмузляв такий малюнок.

I заявив:

- Ось тобі ящик. А в ньому той баранець, який тобі до вподоби.

Я був неабияк вражений, побачивши, як заяснів мій юний суддя:

- Саме такого я й хотів! Як ти гадаєш, багато паші треба для цього баранця?

- А хіба що?

- Таж у мене вдома все маленьке.

- Йому, певне, вистачить. Я дав тобі зовсім маленького баранчика.

Хлопчик схилив голову над малюнком.

- Не такий він і маленький! Гляньно, він заснув...

Так я познайомився з маленьким принцом.

III

Збігло чимало часу, поки я втямив, звідки він узявся. Маленький принц про все допитувався в мене, зате моїх питань, здавалося, не чув. Лише з випадково зронених слів мені помалу все стало зрозумілим. Так, побачивши мій літак уперше (я не малюватиму літака - для мене це дуже морочливо), він спитав:

- Що то за штуковина?

- То не штуковина. Ця річ літає. Це літак. Мій літак.

I я гордо розтлумачив йому, що вмію літати. Тоді він вигукнув:

- Як? Ти упав з неба?

- Авжеж, - відказав я скромно.

- От дивина!

I маленький принц так голосно зареготав, що мені стало досадно. Я хочу, щоб моєму лихові бодай співчували. Потім він додав:

- Отже, і ти прибув з неба. А з якої планети?

Ось де розгадка його таємничої появи тут, у пустелі!

- То ти потрапив сюди з іншої планети? - гостро спитав я.

Та він не відповів. Розглядаючи мого літака, він тихо хитав головою:

- Але ж на ньому ти не міг прилетіти здалеку...

I надовго поринув у роздуми. Потім дістав з кишені мого баранця і почав роздивлятися цей скарб.

Уявляєте, як зацікавило мене оте напіввизнання, ота загадка про інші планети. Я спробував дізнатися більше.

- Звідки ж ти прибув, хлопче? Де твій дім? Куди ти хочеш забрати мого баранця?

На хвилю він замислився, потім промовив:

- Добре, що ти дав мені ящик: баранець тут ночуватиме, це буде його оселя.

- Атож. А коли ти шануватимешся, я дам тобі ще й мотузок, щоб припинати його удень. I пакіл.

Мої слова нібито прикро вразили маленького принца.

- Припинати? Яке безглуздя!

- Бач, коли його не припнеш, він залізе в шкоду або втече.

Мій приятель знову засміявся:

- А куди ж, по-твоєму, йому тікати?

- Будь-куди. Просто перед собою, куди очі світять.

Тоді маленький принц зауважив серйозно:

- ІІусте, у мене там усе дуже маленьке.

I дещо журливо додав:

- Коли йти просто перед собою, куди очі світять, то далеко не зайдеш.

IV

Так я довідався про ще одну важливу річ: його рідна планета завбільшки десь із хату!

А втім, це й не так уже мене здивувало. Я добре знав, що, крім таких великих планет, як-от Земля, Юпітер, Марс, Венера, уже давно названих, є сила інших, і між них такі маленькі, що їх нелегко побачити навіть у телескоп. Коли астроном відкриває таку планетку, він дає їй не ймення, а номер. Називає, скажімо, астероїд 3251.

Я маю всі підстави думати, що планета, з якої прилетів маленький принц, астероїд В-612. Цей астероїд бачили лишень раз, 1909 року, його помітив у телескоп один астроном турецький.

Астроном доповів тоді, навівши всі докази, про своє відкриття на міжнародному астрономічному з'їзді. Але він був одягнутий у східні шати, і йому ніхто не повірив. Отакі ті дорослі!

На щастя для астероїда В-612, султан турецький звелів своєму народові під страхом смертної кари носити європейське вбрання. 1920 року астроном - тепер уже в чепурній парі знову доповів про своє відкриття. Цього разу з ним погодилися геть усі.

Я розповів вам такі подробиці про астероїд В-612 і навіть назвав його номер усе через отих самих дорослих.

# data[].attributes.attachment_link.title
Маленький принц - Антуан де Сент-Екзюпері, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Читайте повний текст "Маленький принц" (автор: Антуан де Сент-Екзюпері) онлайн українською. Повний текст електронної книги Антуан де Сент-Екзюпері - Маленький принц в перекладі українською мовою на УкрЛіб

# data[].attributes.headline
Пісочна анімація за мотивами твору

# data[].attributes.subject
Пісочна анімація за мотивами твору

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Песочный проект СэндПРО

# data[].attributes.attachment_link.title
Песочная анимация по мотивам сказки "Маленький принц" Сент-Экзюпери

# data[].attributes.headline
Образи-символи

# data[].attributes.subject
Образи-символи

# data[].attributes.body
Схема подорожі Маленького принца

# data[].attributes.body
Маршрутний лист

# data[].attributes.attachment_link.title
Маршрутний лист уроку 21.04.2021

# data[].attributes.headline
Ілюстрації В.Єрка до повісті "Чайка Джонатан Лівінгстон" 

# data[].attributes.subject
Ілюстрації В.Єрка до повісті "Чайка Джонатан Лівінгстон" 

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Fishki.net - Сайт хорошего настроения

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Автор:

Закон на всех уровнях бытия один и тот же: свой следующий мир мы выбираем посредством знания, обретённого здесь. И если здесь мы предпочли невежество, и знание наше осталось прежним, - следующий наш мир ничем не будет отличаться от нынешнего, все его ограничения сохранятся.
Ричард Бах, "Чайка Джонатан Ливингстон"

Не верь глазам своим. Ибо глазам видны лишь ограничивающие нашу свободу оковы. Чтобы рассмотреть главное, нужно пользоваться пониманием. Ты всё знаешь, необходимо только понять это. И тогда сразу станет ясно, как летать.
Ричард Бах, "Чайка Джонатан Ливингстон"

Истинным является лишь тот закон, который ведет к свободе. Другого нет.
Ричард Бах, "Чайка Джонатан Ливингстон"

Ошибок не бывает. События, которые мы притягиваем в нашу жизнь, какими бы неприятными для нас они ни были, необходимы для того, чтобы мы научились тому, чему должны научиться. Каким бы ни был наш последующий шаг, он нужен для того, чтобы достичь того места, куда мы выбрали путь.
Ричард Бах, "Чайка Джонатан Ливингстон"

Не приходи в уныние при расставании. Прощание необходимо для того, чтобы вы встретились вновь. А новая встреча, спустя мгновение или многие жизни, несомненна для тех, кто является друзьями.
Ричард Бах, "Чайка Джонатан Ливингстон"

Ричард Бах - знаменитый американский писатель, летчик, потомок Иоганна Себастьяна Баха. Aвтор многочисленных книг, но уже только одной философской сказки "Чайка по имени Джонатан Ливингстон" оказалось достаточно для того, чтобы писатель навсегда вошел в "Зал Славы" мировой литературы.
Сменяются поколения читателей, но "Чайка..." год за годом входит в десятку самых популярных книг мира.

Авторский пост

Понравился пост? Поддержи Фишки, нажми:

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
погонщик ослов

# data[].attributes.attachment_link.title
Чайка по имени Джонатан Ливингстон.Художник Владислав Ерко

# data[].attributes.attachment_link.description
Автор: Закон на всех уровнях бытия один и тот же: свой следующий мир мы выбираем посредством знания, обретённого здесь. И если здесь мы предпочли невежество, и знание наше осталось прежним, - следующий наш мир ничем не будет отличаться от нынешнего, все его ограничения сохранятся. Ричард Бах, "Чайка Джонатан Ливингстон" Не верь глазам своим.

# data[].attributes.headline
Фрагмент екранізації тексту повісті "Чайка..."(1973р.)  

# data[].attributes.subject
Фрагмент екранізації тексту повісті "Чайка..."(1973р.)  

# data[].attributes.attachment_link.title
Х/ф "Чайка Джонатан Ливингстон", 1973, фрагмент

# data[].attributes.attachment_link.title
Маршрутний лист уроку

# data[].attributes.body
План уроку 12.02.2021

# data[].attributes.attachment_link.title
1. Маршрутний лист

# data[].attributes.headline
Біографічний нарис

# data[].attributes.subject
Біографічний нарис

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес урок. Нарис життя Річарда Баха

# data[].attributes.headline
Ліна Костенко "Крила"

# data[].attributes.subject
Ліна Костенко "Крила"

# data[].attributes.attachment_link.title
Богдан Ступка, вірш Ліни Костенко "Крила"

# data[].attributes.headline
Розповідь про ідейний зміст повісті "Чайка..."

# data[].attributes.subject
Розповідь про ідейний зміст повісті "Чайка..."

# data[].attributes.attachment_link.title
Р.Бах. "Чайка Джонатан Лівінгстон"

# data[].attributes.attachment_link.title
Річард Бах "Чайка Джонатан Лівінгстон"

# data[].attributes.headline
Художній світ Р.Баха

# data[].attributes.body
Художній світ Р.Баха

# data[].attributes.attachment_link.title
Художній світ Р.Баха. Біографія

# data[].attributes.headline
Міні-підручник 

# data[].attributes.body
Міні-підручник "Чайка Джонатан Лівінгстон"

# data[].attributes.attachment_link.title
Міні-підручник Чайка Джонатан Лівінгстон

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Річард Бах

ЧАЙКА ДЖОНАТАН ЛІВІНГСТОН

Справжньому Джонатану-чайці,

що живе в кожному з нас

Частина перша

Був ранок, і золоті промені сонця вигравали на легких хвилях тихого моря. Десь за милю від берега закинув сіті рибальський човен, і звістка про це вмить долетіла до Зграї, що чекала сніданку. Ще мить - і тисячі чайок злетілися до човна, щоб вибороти собі якусь поживу. Новий день приніс нові клопоти.

А далеко від усіх, далеко від рибальського човна і від берега, вправлявся в польоті самотній птах - чайка Джонатан Лівінгстон. Він злетів на сто футів угору, опустив свої перетинчасті лапи, задер дзьоба, випростав уперед зігнуті крила і, хоч як це було боляче, силувався втримати їх у такому положенні. Випростані крила обтяжували рух, і він летів усе повільніше, поки шепіт вітру не стих у його вухах, а океан унизу не застиг на місці. Тоді він примружив очі, затамував подих і весь наструнчився в болісному зусиллі - ще трохи... на один дюйм... зігнути крила... Пір'я в нього стало дибки, він закляк у повітрі і впав.

Чайки, як ви знаєте, ніколи не діють нерішуче і не зупиняються в польоті. Спинитися на льоту - це для чайки страшний сором, просто ганьба!

Але Джонатан Лівінгстон - який без тіні сорому знову й знову вигинав напружені крила, щоб летіти все повільніше, а потім спинитися на місці, - був незвичайним птахом.

Більшість чайок не завдають собі клопоту, аби дізнатися щось про політ, - хіба що найнеобхідніше: як долетіти від берега до їжі та повернутися назад. Для більшості чайок головне - їжа, а не політ. А для цієї чайки політ був важливішим за їжу. Джонатан Лівінгстон над усе любив літати.

Проте любов'ю до польотів, як він скоро збагнув, не заживеш доброї слави серед птахів. Навіть його власні батьки дивилися скоса на те, як Джонатан з ранку до вечора літає десь сам-один, та ще й по сто разів шугає аж над водою - як то він казав, тренуючись у низькому польоті.

Він ніяк не міг збугнути - чому, літаючи на висоті, меншій за напіврозмах його крил, він може триматися в повітрі довше і без будь-яких зусиль? Його плавна посадка в низькому польоті завершувалася не гучним плюскотом при зануренні лап у воду, як зазвичай, а появою довгого пінного сліду, що тягнувся за тілом Джонатана, щойно він, підібгавши лапи, торкався води. Коли ж він почав сідати з підібганими лапами на берег, а потім міряти кроками довжину сліду, його батькам це вельми не сподобалося.

- Чому, Джоне, чому? - питала мати. - Чому ти не можеш поводитись, як усі? Оті низькі польоти - це забавка для пеліканів та альбатросів! Чому ти нічого не їси? Поглянь, синку, від тебе саме пір'я та кістки лишилися.

- Ну то й що, мамо? Нехай пір'я та кістки. Я хочу знати, що можу робити в повітрі і чого не можу. Я хочу знати, от і все.

- Бачиш, Джонатане, - мовив батько зовсім не сердито, - скоро зима. Рибальські човни будуть виходити в море нечасто, а риба, що зараз плаває мілко, піде вглиб. Коли вже ти хочеш чогось навчатись, то вчися краще, як здобувати їжу. Польоти - це дуже добре, та з них не проживеш. Не забувай, ти літаєш для того, щоб їсти.

Джонатан слухняно кивнув. Кілька днів по тому він намагався поводитись, як інші чайки; так, він справді дуже старався, і галасував щосили, коли бився за їжу біля рибальських човнів, і пірнав за шматками риби та хлібними крихтами... Та все було марно.

"Яка дурість, - подумав він нарешті - і рішуче кинув насилу здобутого анчоуса голодній старій чайці, що летіла слідом. - Весь цей час я міг би вчитися літатиІ Адже мені ще стільки треба вивчити!"

Невдовзі Джонатан знов опинивсь у морі сам-один - голодний, щасливий, жадібний до знань.

Він хотів знати все про швидкість польоту - і за тиждень дізнався про неї більше, ніж найшвидша чайка у світі.

Злетівши на тисячу футів угору, він щосили замахав крилами, стрімко шугонув униз і зрозумів, чому чайки складають крила, коли йдуть на стрімку посадку. Через шість секунд він уже летів зі швидкістю сімдесят миль за годину, зі швидкістю, при якій крило втрачає рівновагу в русі.

Знову та й знов те саме. Хоч як він пильнував, аби не розслабитись, - на великій швидкості сили полишали його, і він губив рівновагу.

Підйом на тисячу футів. Стрімкий ривок уперед, потім - униз, відчайдушний змах крил, вертикальне падіння. А потім - і так щоразу - його ліве крило завмирало на підйомі, він хилився набік, припиняв махати правим крилом і, безладно перевертаючись у повітрі, кулею мчав униз.

Він ніяк не міг здолати цей підйом на великій швидкості. Він зробив десять спроб - і всі десять разів, коли швидкість перевищувала сімдесят миль за годину, втрачав рівновагу і стрімголов летів у воду.

Річ у тім - зрозумів він нарешті, коли вже був мокрий як хлющ, - річ у тім, що на великій швидкості слід тримати крила непорушно: можна махати крилами лише доти, поки швидкість не перевищує п'ятдесяти миль за годину.

Тоді він злетів на дві тисячі футів угору і спробував іще раз, - стрімко прямуючи вниз, витягнув дзьоба, розпростав крила, а коли швидкість сягнула п'ятдесяти миль за годину, припинив ними рухати. Це було дуже важко, але ж спрацювалоІ Десять секунд він мчав зі швидкістю дев'яносто миль за годину. Джонатан установив світовий рекорд швидкості для морських чайок!

Але ця перемрга була скороминущою. Щойно він почав виходити з піке та змінив положення крил, невідома і нездоланна сила знову заволоділа ним і помчала його за собою зі швидкістю дев'яносто миль за годину. Джонатан почувався так, наче його тіло от-от вибухне, розлетиться на друзки. Стрімко, наче від вибуху, падаючи вниз, він уже не відчув страшного удару об тверду, мов камінь, воду.

Коли він нарешті опритомнів - а це вже була ніч, - він гойдався на хвилях у місячному сяйві. Понівечені крила були немов налиті свинцем, та ще тяжче тиснув на спину тягар поразки. Він потайки марив, аби цей тягар затягнув його у глибінь, на саме дно, щоб усе було скінчено.

Та коли він уже почав занурюватись у воду, якийсь дивний голос ледь чутно озвався до нього зсередини: "Тут нічого не вдієш. Я чайка. Проти своєї натури не підеш. Якби я справді мусив щось дізнатися про польоти, то мав би більше мозку в голові! Якби я справді міг навчитися швидко літати, то мав би короткі крила, як у сокола, і полював мишей, а не рибу. Батько мав рацію. Мені треба забути цю дурницю. Треба повернутися додому, до Зграї, і вдовольнитися тим, що я такий, як є, - жалюгідна, нікчемна чайка".

Голос умовк, і Джонатан скорився йому. Вночі чайка мусить сидіти на березі, і відтепер - так пообіцяв самому собі - він буде звичайною чайкою. Так буде краще для всіх.

Він насилу відірвався від темної води і полетів до берега, радий, що навчився берегти сили в низькому польоті.

"Та ні, що це я, - схаменувся він. - Це все в минулому. Я мушу забути все, чого навчився. Я просто чайка, я такий, як усі інші чайки, і літатиму, як вони". І він із болісним зусиллям піднявся на сто футів угору та чимдуж замахав крилами, кваплячись до берега.

Тепер, коли він вирішив бути просто звичайною чайкою у Зграї, йому полегшало - адже розірвано пута, якими він сам себе зв'язав. Не буде більше ніякого навчання, не буде боротьби - отже, не буде й поразок. І як хороше ні про що не думати, просто летіти в темряві, летіти до берегових вогнів...

"Темно! - раптом пролунав той самий тривожний голос. - Чайки не літають, коли темно!"

Та Джонатан не хотів слухати. "Як хороше, - думав він. - Ясний місяць, світла стежка на воді, вогники на березі - все таке мирне, спокійне..."

"Спускайся вниз! Чайки не літають у темряві! Якби ти справді міг літати в пітьмі, то мав би совині очі! Мав би більше мозку в голові! Мав би короткі крила, як у сокола!"

У нічній темряві, на висоті ста футів, Джонатан Лівінгстон примружив очі. І біль, і роздуми - все зникло безслідно.

Короткі крила. Короткі крила сокола!

Ось тобі й відповідь! "Який я був дурний! Усе, що мені треба, - це маленьке, крихітне крило; все, що мені треба, - це скласти крила, так, щоб у польоті ворушити самими кінчиками! Короткі крила!"

Він піднявся на дві тисячі футів над чорною безоднею моря і, ані хвилі не думаючи про поразку, про загибель, щільно притиснув до тіла широкі частини крил, а самі кінчики, вузькі, мов кинджали, виставив назустріч вітру - і стрімко кинувся вниз.

Вітер грізно ревів у нього над головою. Сімдесят миль за годину, дев'яносто, сто двадцять, іще швидше... Тепер, при ста сорока милях за годину, йому було не так важко долати вітер, як при сімдесяти; один легенький порух кінчиками крил - і він вийшов із піке та промчав над хвилями, мов сіре гарматне ядро в польоті до місяця.

І, дивлячись примруженими очима в лице пітьмі та вітру, він відчув шалену радість. "Сто сорок миль за годину! І все під контролем! Якщо я почну піке з п'яти тисяч футів, а не з двох, - цікаво, з якою швидкістю?.."

Недавні роздуми та обіцянки було забуто, ніби їх звіяв могутній стрімкий вітер. Але він не картав себе за те, що порушив слово. Ці клятви - для чайок, що згодні бути звичайними чайками. А той, хто хоч раз торкнувся вершини пізнання, не може зв'язувати себе такими обітницями.

На світанку Джонатан продовжив тренування. З висоти п'ять тисяч футів рибальські човни в морі здавалися малими трісочками на голубому тарелі, а Зграя за сніданком - хмаркою летких порошинок.

Він лишився живий, був сповнений сили, тремтів від радості - був гордий, що опанував свій страх. І тому він не вагаючись притиснув до тіла передню частину крил, випроставши самі кінчики, і поринув униз, до моря.

Спустившись на чотири тисячі футів, він досяг граничної швидкості, і вітер постав проти нього, мов щільна пульсуюча запона, що перешкоджала йому рухатися швидше. Він летів прямо чимдалі вниз, зі швидкістю двісті чотирнадцять миль за годину. Якщо випростати крила зараз, на такій швидкості, то його розірве на мільйон шматків, і він розумів це дуже добре. Але ж швидкість - це могуття, швидкість - це радість, швидкість - це просто краса!

Він почав виходити з піке на висоті тисячу футів, і кінчики його крил залопотіли й зігнулися під шаленим вітром, а рибальський човен і зграя чайок кудись зникли - і раптом виросли просто в нього перед очима, затуливши собою шлях.

Він не міг зупинитися; навіть не знав, як повернути на такій швидкості.

Зіткнення - це смерть.

І тому він заплющив очі.

І сталося так, що того ранку, на світанні, чайка Джонатан Лівінгстон врізався просто у Зграю, що спокійно снідала, - влетів як вихор, на швидкості двісті чотирнадцять миль, із заплющеними очима! Та, мабуть, Чайка Долі йому всміхнулася - ніхто не загинув.

Коли ж він знову підвів голову до неба, то все ще мчав зі швидкістю сто шістдесят миль за годину.

# data[].attributes.attachment_link.title
Чайка Джонатан Лівінгстон - Річард Бах, повний текст твору

# data[].attributes.attachment_link.description
Річард Бах ЧАЙКА ДЖОНАТАН ЛІВІНГСТОН Справжньому Джонатану-чайці, що живе в кожному з нас Частина перша Був ранок, і золоті промені сонця вигравали на легких хвилях тихого моря. Десь за милю від берега закинув сіті рибальський човен, і звістка про це вмить долетіла до Зграї, що чекала сніданку.

# data[].attributes.attachment_link.title
Х/ф "Чайка Джонатан Ливингстон", 1973, фрагмент

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дмитро Лебедь

# data[].attributes.attachment_link.title
Буктрейлер 'Маленький принц'

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Дмитро Лебедь

# data[].attributes.attachment_link.title
Маленький принц   The Little Prince 1979, смотреть мультфильм

# data[].attributes.body
Барбара Космовська. "Буба". Художній світ Б. Космовської. Сімейні цінності у творі

# data[].attributes.attachment_link.description
See the Glog! The Tree of Possibilities: text, images, music, video | Glogster EDU - Interactive multimedia posters

# data[].attributes.body
План уроку 05.04.2021

# data[].attributes.attachment_link.title
1. Маршрутний лист

# data[].attributes.attachment_link.title
2. Життя і творчість Барбари Космовської

# data[].attributes.headline
короткий зміст роман

# data[].attributes.body
короткий зміст роману Б.Космовської "Буба"

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Зарубіжна література. 8 клас. Ніколенко

Барбара Космовська народилася 24 січня 1958 р. у м. Битові (Польща). Навчалася в Гданському університеті, працювала вчителькою польської мови в рідному місті, потім викладачем у Поморській академії в м. Слупську. Згодом сферою її наукових інтересів стала художня література для молоді. Барбара Космовська спостерігала за життям молодих людей, які стали головними героями її творів.

Хоча Б. Космовська почала писати в 1970-і роки, її перший роман "Голодна кішка" було видано лише 2000 р. З того часу вийшло друком понад півтора десятки її романів, найпопулярніші серед них - "Буба" (2002), "Буба: мертвий сезон", "Позолочена рибка" (2007) та ін.
Н. Гайда. Обкладинка до роману Б. Космовської "Буба". 2012 р.
Дилогію про Бубу молодь Європи любить передовсім за те, що польська авторка з великою увагою поставилася до підлітків. Вони, складні й вразливі, подеколи не зрозумілі батькам і самим собі, заговорили у творах Б. Космовської сучасною мовою про те, що глибоко приховано в їхній душі, - про перше кохання й розчарування, пошуки себе й сенсу буття, про стосунки з дорослими та своїми однолітками. Юні герої в романах мисткині живуть у реальному світі, де, на жаль, подеколи зникають справжні почуття, де люди більше цінують гроші, аніж духовність, де ніхто нікому не потрібен. Проте письменниця вірить у сучасну молодь. На її думку, підлітків не треба надто повчати й обмежувати їхню свободу, їх просто треба зрозуміти, і тоді вони в усьому розберуться самі.
БУБА (2002)
Героїня роману Б. Космовської - сучасна дівчина, яка мешкає в багатоквартирному будинку, навчається в ліцеї, захоплюється класичною музикою та літературою. Буба-Агнешка відчуває себе самотньою у великій родині, де кожен надто переймається власними проблемами: мати-письменниця - романами, батько-телеведучий - авторськими програмами, сестра - кар'єрою. Лише в дідуся Генрика дівчина знаходить щиру зацікавленість і небайдужість. Іронічний і непередбачуваний, він веде словесні поєдинки із залюбленою в дзеркало знаменитою донькою, деспотичною бабусею Ритою, набридливими сусідами Маньчаками й досягає в цих баталіях блискучих результатів.

Не все просто в Буби й у стосунках з однокласниками. Вона болісно переживає зраду найближчої подруги, байдужість хлопця, у якого закохана. Але душевний біль не закриває від Буби світ інших людей, навпаки, робить її чутливою до чужих проблем. Навколо Агнешки поступово з'являється нове коло відданих шкільних друзів, хатніх улюбленців, зграї птахів.

Усі головні події твору відбуваються в межах квартири на вулиці Звіринецькій. Письменниця з гумором описує родину Буби, але в усіх родинних ситуаціях перемагають любов і щирість Буби, біля якої добрішають рідні й навіть зовсім не знайомі люди. Хто її навчив? Дідусь Генрик? А можливо - улюблені книжки, а ще щоденник, якому дівчина довіряє найпотаємніші почуття.
Півтори партії
Буба не була ані дуже вродливою, ані негарною. Не була й надто високою, хоча низенькою її теж не назвеш. Можна було б сказати, що вонa товста, проте насправді гладкою вонa також не здавалася. Деякі продавчині навіть зверталися до неї "крихітко", коли дівчина приміряла чергову пару джинсів. Бо Бубa ходила лише в джинсах. Так, ніби в усіх крамницях з лaхaми продавали виключно вилинялі й витерті "левіси".

Через оті джинси найбільше гнівалася Бубинa мати.

- І коли ти лише виростеш із цих жахливих штанів? - питала вонa щоразу, натрапляючи на доньку в їхньому просторому помешканні на третьому поверсі бaгaтоповерхівки на вулиці Звіринецькій, у якому, проте, не бракувало жильців. Бубa не вдавалася до дискусій, бо не збиралися ні з чого виростати. Тим більше, що її дорослішання ніхто з родичів, певне, і непомітив би. Дівчина не раз замислювалася, чи хтось у сім'ї знає, як її звуть насправді. Про всяк випадок нікому не ставила цього незручного запитання. Зрештою, байдуже, яке її справжнє ім'я, якщо його взагалі не використовують. Щось схоже відбувалося й з Бубиним прізвищем. Теж незручним. Завжди її запитували про маму або тата. "Дитинко, ти випадково не донька цієї відомої письменниці?" або: "Це твій татко веде передачу "Обрій надії"? Цю програму про хворих на серце?" А Бубa знала, що вонa донька аж ніяк не "випадково", та ніколи не вимовляла цього вголос.
К. Кусько. Ілюстрація до роману Б. Космовської "Буба". 2014 р.
- Я? - удавала вонa в таких ситуаціях щире здивування.

І люди приймали це лаконічне пояснення й більше не мучили запитаннями таку посередню людину, як Буба. Вона чудово пригадувала кошмар під час поїздки зі своїми знаменитими батьками на відпочинок. Буба просто повинна була навчитися зберігати анонімність. Коли поруч були батько з матір'ю, вона перетворювалася на об'єкт суворої критики численних шанувальників їхніх талантів, котрі були гірко розчаровані тим, що Буба виглядає так, а не інакше, а до того ж не настільки розумна, дотепна й вродлива. Якби ж то йшлося лише про вроду! Буба відчувала, що від неї очікують усього, чим природа обдарувала її батьків аж надто щедро. А може, навіть трохи більшого. Вона швидко зрозуміла, що мусить боротися за власне право залишитися Бубою, подобається це комусь чи ні. Тому щоразу, коли вона відмовлялася дати комусь автограф, тоді відчувала себе знаменитою актрисою після чергової вдалої вистави.

Зараз вона теж так почувалася. Проте цього разу Буба нікому не збрехала, не зіграла жодної зі своїх чудових ролей, а просто поверталася з ліцею, стусаючи каменюки носаками мартенсів. Водночас уявляла собі, що коли переступить поріг рідної домівки, її відразу огорне атмосфера загального зацікавлення. Пролунають важливі запитання: "Ти зголодніла? Як ти написала контрольну з фізики? Що думаєш про нові квіти на балконі пані Пенцикової?" Або інші, які стосуються, наприклад, хатніх справ, у яких її голос виявиться вирішальним. Важливо, аби Бубу запитували й очікували її відповідей.

Дівчина натиснула на кнопку домофона. Знову забула вдома ключі.

- Знову забула ключі? - почувся невдоволений голос Бартошової. Двері з глухим рипінням відчинилися, і Буба усвідомила, що, окрім їхньої хатньої робітниці, ніхто її ні про що більше не запитає. І їй не доведеться нічого вигадувати. (...)
К. Кусько. Ілюстрація до роману Б. Космовської "Буба". 2014 р.
* * *

Лише за дверима своєї кімнати Буба відчула себе в безпеці. Зняла мартенси, які досі тримали в ув'язненні її змучені ноги, і залізла під кольоровий плед. Дозволивши собі вперше за цілий день розкішну хвилину блаженних лінощів, вона подумала, про що можна мріяти о пів на одинадцяту вечора, після жахливого вечора з Маньчаками та перед не менш жахливим ранком у ліцеї. Зате, понишпоривши під подушкою, Буба сказала собі, що в неї є чудова книжка, на яку очікує півкласу. Заради дружби я мушу прочитати її до завтра, вирішила дівчина, і навколишній світ видався їй майже досконалим. Майже, бо шістнадцятирічний життєвий стаж навчив її з обережністю захоплюватися світом, який готував їй тисячу непередбачених ситуацій, котрі тут, на Звіринецькій, траплялися постійно.
(Переклад із польської Божени Антоняк)

1. Опишіть зовнішній вигляд Буби.

2. Що ви дізналися про її сім'ю?

3. Як почувалася дівчина у своїй родині? Наведіть відповідні цитати.

Буба болісно переживає розрив із хлопцем Адасем, який без пояснень припинив їй телефонувати й проводжати зі школи. Дівчина здогадується, що Адась закохався в Йольку - колишню подружку Буби, але намагається боротися й повернути колишні стосунки.
Хліб не надто насущний
Буба разів з п'ять проходила повз телефон, перш ніж наважилася подзвонити.

- Адасю? - запитала вона спокійно. Намагалася приховати хвилювання, котре її дуже непокоїло. - У тебе є підручник з фізики? Так, я ще не встигла купити. Заскочиш? - хвилювання поступилося місцем радості. - Ну, чекаю, - закінчила вона розмову.

Миттю повернулася до своєї кімнати. Схопила відкриту книжку й крадькома віднесла до кухні. Заховала її в хлібниці. Приготувала сік і, прихопивши склянки, повернулася до себе. Вилила на голову трохи маминих парфумів і придивилася на своє відображення в дзеркалі. Три прищі лише на мить затьмарили її радість. Відкриваючи двері, вона вже була готова полинути назустріч великій пригоді.

- Я зніму черевики, - запропонував Адась.

- У нас не роззуваються, - пояснила Буба, піднімаючи погляд на висоту метра дев'яноста сантиметрів. На самому вершечку, увінчаному їжачком волосся, дівчина помітила приємну усмішку.

Здоровенні Адасеві черевики голосно протупотіли паркетом цілої квартири. Буба з гордістю відзначила, що це справило враження навіть на батька, який, задивившись на Адасеві ноги, не встиг кинути йому свого звичного "хай". Адась злегка пригнувся і, на татове здивування, уписався в двері Бубиної кімнати, які негайно зачинилися.

- Ти бачила те саме, що я? - батько недовірливо дивився на маму, увагу якої привернули звуки армійського марширування по її килимах.

- Не зовсім. Ця жердина - то хто?

- Гадки не маю. Уперше його бачу. У нього така широченна куртка, що під нею сховався б цілий кавалерійський полк. Він не озброєний, як ти думаєш?

- Це Адась, - озвався дідусь. - Малий Адась Куницький із Бубиного дитсадочка.

- Тієї Куницької, що співає?

- Ні, тієї, що грає, - пояснив дідусь.

- На чому грає?

- Не на чому, а в що! У спортлото, - дідусь схилив голову нижче, занепокоєний тим, що зацікавлення Адасем несподівано перейшло на нього. - До речі, - продовжив він, - яка ж вона чарівна жінка, його мати! Я переконаний, що в її жилах тече не одна краплина чистої арабської крові.

- Як у коня?

- Батько мав на увазі блакитну, - пояснив Павел. - Не знаю, скільки там у ній тече блакитної крові, але здогадуюся, скільки нашої готівки протікає між її пальців.

Дідусь вороже глянув на зятя.

- Завжди ти, Павлику, про справи, навіть тоді, коли йдеться про майбутнє твоєї доньки.

- Як це - майбутнє? То все зайшло аж так далеко? - мати відчула обов'язок з'ясувати всі подробиці.

- Далеко чи ні, пильнувати треба. Ти повинна зайти до них, вигадай якийсь привід. Вони начебто фізику вчать, але доки не переконаєшся, нічого не відомо.

- Зайди, зайди! - порадив батько. - Може, якраз побачиш сцену, яка пасуватиме до твого роману. - Остання фраза пролунала погрозливо.

- Я приготую їм бутерброди й чай, - мати блискавично прийняла рішення. - Але занесемо разом, - попередила вона. - Не хочу, щоб Буба подумала, що лише я їй не довіряю.

- Я нічого не нестиму, бо в мене тремтять руки, - застеріг дідусь.

- А вас ніхто й не просить, - відказала донька.

- Звичайно. До мене тут ставляться гірше, ніж до Бартошової. Як до непотребу, - захлипав несподівано дідусь.

- Татусю, допоможіть робити бутерброди.

* * *

- Ну, і що ви на це скажете? - мати тріумфувала. - Я простягаю руку по хліб, а там - підручник з фізики, яку вони саме вчать! Ха! Ми мали рацію!

- Дозволь нагадати, хто її мав, - дідусь цілковито оговтався. - Ви підете з бутербродами, а я - із книжкою, - прийняв він сміливе рішення.

* * *

- Залишся ще, - несміливо попрохала Буба. - Якщо, звісно, у тебе є час.

- Я домовився з Йолькою. Шкода, що ти не подзвонила раніше, - знітився Адась. - Але якщо матимеш проблеми із задачами, забіжу післязавтра. Йолька їде на якісь курси для модельок, і я буду вільний цілий день.

- Пробачте, - у дверях стояла вся родина. Мати тримала чашки з паруючим чаєм, батько - таріль з бутербродами, а за його спиною дідусь вимахував підручником з фізики.

- Ми тут подумали, що коли ви вчитеся, то гарячий чай вам не зайвий, - мати, усміхаючись, простягнула руки з чашками.

- І під'їсте трохи, - докинув батько, поставивши таріль на столі. - А як підживитеся, можете братися до фізики. Глянь, Бубо, що ми знайшли в хлібниці! Підручник, важкий, як буханець!

- Дуже дякую, - дурнувато посміхнувся Адась, - але мені вже треба йти. Добре, Бубо, що ти все-таки маєш цей підручник. Тоді я свій заберу.

Трьома кроками Адaсь подолав помешкання й зник у передпокої. А Бубa сиділа над двома чашками чаю й розмірковувала, чи в її віці можна так голосно плакати.
(Переклад із польської Божени Антоняк)

1. Який привід знайшла Буба, щоб повернути Адася? Дайте оцінку вчинку Буби.

2. Поясніть реакцію дорослих на прихід Адася.

3. Як ви думааєте, чому Буба плакала?

ДИСКУСІЯ
Як ви вважаєте, чи мають право дорослі втручатися в спілкування дітей?

У родині Буби з'явилися нові проблеми - батьки сваряться й говорять про розлучення, сестра з маленьким племінником Францішеком переїхала до батьків, а Адась остаточно перейшов у повну "власність" красуні Йольки.
Хепі-енд із "Трабантом"
"Як дивно, - думала Буба, з недовірою дивлячись на веселі обличчя батьків. - Начебто все так, як і вчора. Та сама кухня, той самий джем на столі, схожий ранок, безсніжний, проте морозяний. Але скільки змінилося! Мати радісно сміється. Від цього її обличчя ще більше почервоніло, але її це зовсім не турбує. Тато назавжди повернувся до рідних пенатів, a крім того, відверто фліртує з матір'ю. Поводиться, наче хлопчак, і голосно планує, куди вони подадуться на вихідні. Дідусь уже виборов свою пайку тютюну. Розхвалює сир, що приготувала Бaртошовa, хоча таке трапляється з ним раз на кілька років. Ну, і Бaртошовa, яка вдає набурмосену, але її очі сяють, як дві незабудки. У Бубі теж щось розквітає й співає. Такий собі зимовий жайворонок щастя. Їй хочеться зупинити цю картину, записати її на твердий диск пам'яті й переглядати завжди, коли їй буде сумно".
К. Кусько. Ілюстрація до роману Б. Космовської "Буба". 2014 р.
- Моя гримерка, Емілька, приготує для тебе спеціальну рідку пудру, - батько торкнувся пальцем маминої щоки. - Вона стверджує, що з таким макіяжем ти зможеш піти навіть на зустріч із президентом.

- З президентом?! - Буба заніміла. - У мене ж сьогодні контрольна з англійської! - жайворонок, що виспівував у ній, замовк.

- А що спільного в президента з англійською? - батько, як завжди, не бачив зв'язку.

- У мене англійська в Клінтона, - пояснила вона, здивована тим, що цей політичний факт залишився поза увагою рідних.

- Може, він забув, що викладає в тебе англійську, і контрольної не буде? - замріяно сказав дідусь. Його мучили докори сумління через учорашню гру в карти.

- Давно ми не розмовляли про твій ліцей, Бубо, - батько надолужував утрачене й виявляв надмірне зацікавлення, проте, як завжди, з піврічним запізненням.

- Ми саме розмовляли про її навчання, - не дав себе ошукати дідусь, який заходився виколупувати родзинки з булки.

- Ідеться про те, що Буба взагалі неохоче про це говорить, - батько намагався захищатися, тому підкріпив сказане беззаперечним аргументом. - Коли ми з мамою були такі, як ти...

- То вчилися на самі п'ятірки, - утрутився дідусь. - А я ні, - гордо додав він. - Мене виганяли з чотирьох гімназій. І з кожної за інше порушення!

- Добре, що ви, батьку, не стали вчителем, - підтримала чоловіка мати. - Бо вас виганяли б звідти до самої пенсії.

- А за що ти вилітав? - Буба зацікавилася дідусевим "славним" минулим і дивилася на нього так, ніби він був оксфордським стипендіатом.

- Першого разу через латину.

- У тебе були проблеми з мовою?

- Якраз навпаки! - обурився дідусь. - Слова я знав, як ніхто інший. Ну, хіба що Міхал Войгелко... От він...

- Батьку! - перебила мати. - Тобі більше згадати немає про що?

- Ні, певне, що є. Пригадую, як моя світлої пам'яті матуся віддала мене до чоловічого монастиря...

- Не думаю, що цю історію можна розповідати в Бубиній присутності, - мати нервово завовтузилася на стільці, шукаючи допомоги в чоловіка.

- Я теж не думаю, - поспішив він їй на допомогу.

- Зате ваші коники, які ви останнім часом викидали, були відповідними для Бубиних очей і вух? Повчальний фільм із циклу "Любіть одне одного", еге ж? - Дідусь задоволено спостерігав, як рум'янець матері поступово стає яскраво-червоним.

- То я вже піду, - пробурмотіла Буба, - повторю часи з англійської. Спасибі за сніданок... Давно він мені так не смакував, - серйозно мовила вона, обмінюючись усмішкою з Бартошовою.

"Мабуть, я боягузка, - думала Буба, збираючи рюкзак. - Я так боюся, що все добре й приємне раптом обірветься, як стара стрічка з фільмом про кохання. І мене охоплює страх, що я не побачу хепі-енду. Моменту, на який чекає кожен. Іноді ціле життя, а інколи протягом кількох днів, що здаються цілим життям".

- Тримай другий сніданок, - виросла на порозі Бартошова й сунула Бубі до рук шелесткого пакунка з канапками.

"Як добре, - подумала дівчина, - бо другий сніданок, приготований Бартошовою, віддавна був улюбленим почастунком Адася". (...)

Уже стемніло, коли Буба поверталася ближніми вуличками, з незмінним рюкзаком на спині. Вона не боялася вечорів, людей, собак, що гарчали, брязкоту пляшок у кущах. Та коли б поруч з її енергійними маленькими кроками у вечірній тиші лунали впевнені Адасеві, світ здавався б їй кращим. У неї не було багато причин, щоб радіти, бо за три квартали звідси Адасеві черевики супроводжували туфельки з італійської шкіри, які нині Йолька досить відверто демонструвала під час Бубиної доповіді про дітей вулиці.

- Ну, що ж, - зітхнула Буба, стусаючи ногою камінець. - Йолька має щастя в коханні, а я - на англійській. Сам Клінтон при всій групі сказав, що з моєю вимовою я зайду далі, ніж будь-яка довгонога модель. Цікаво, чому він у цю мить глянув на Йольку? А може, то мені лише здалося? Ну, і ще ця п'ятірка з біології... Узагалі-то замість цього я воліла б пострибати на тарзанці, як Адась та Йолька, але якщо не можна мати те, що хочеш... Зрештою, дідусь стверджує, що в наш час штучно піднімати собі рівень адреналіну - це справжній ідіотизм, а хвалитися цим - прояв дешевого снобізму. Мабуть, він правий. (...)
(Переклад із польської Божени Антоняк)

1. Прокоментуйте розмову дорослих із Бубою.

2. Які проблеми мала дівчина? Чому вона не хотіла розповісти про них батькам?

3. У чому Буба згодна зі своїм дідусем Генриком?

Напишіть поради для Буби (2-3).
У Бубиних батьків з'явилися ті самі проблеми, що й у їхньої доньки. З відпочинку подружжя повернулося з взаємними претензіями й ревнощами. Сімейний спокій знову порушено, але в шкільному житті Буби з'явилися зміни на краще. Виявляється, що вірні друзі завжди були поруч, просто дівчина їх не помічала.
Кухонне пекло
Коли ввечері Буба слухала свій улюблений диск із найкращими скрипковими концертами, їй спало на думку, що домашній оркестр трохи "розстроївся". Ця відсутність гармонії не була новою, але чомусь дивно її засмутила. Уперше в родинній опері з'явилася анонімна солістка, якій удалося цілковито вивести матір з рівноваги. Досі батьки ніколи не відкривали перед Бубою своїх слабинок. Були настільки зайняті собою, що навіть не помічали решту членів оркестру. Тим часом хтось сфальшивив, з'явилася зайва нота, когось підвів смичок, і першокласний оркестр почав грати, як дует музик-самоуків. Подумавши про дует, вона раптом побачила перед собою Адася з Йолькою, які танцювали самбу на безлюдному пляжі. Рухалися важко й неритмічно, ніби зовсім не чули скрипки, чиї ідеально злагоджені звуки розливалися Бубиною кімнатою, тихенько розповідаючи якусь важливу й сумну історію одного знайомства. І Буба чомусь зраділа, що скрипка грає не для батька з матір'ю й не для Адася з Йолькою. Вона грає для неї, для зіщуленої клубочком Буби, ледь наляканої несподіваним відкриттям, що іноді краще бути самій, аніж із кимсь, хто зробить твоє життя сірим і безпорадним. (...)

* * *

- Чому не приходиш на зібрання? - Адась не звертав уваги на маленькі Бубині кроки, і навіть не зауважив, що вона мусить підбігати, аби почути його запитання. Хлопець і не чекав на її відповідь. Просто собі говорив. - Тепер у нас так класно, дивися, шкодуватимеш! Йолька придумала харцерський театр. Навіть сценарій сама написала, такий, знаєш, про кохання.

- Харцера до харцерки? - устигла запитати Буба, прискорюючи кроки.

- То ти вже читала? - Адась уперше глянув на Бубу, причому з повагою. - Нізащо не вгадаєш, хто яку роль виконуватиме!

- Йолька буде харцеркою, - цього разу Буба швидше ствердила, аніж запитала, і знову її відповідь зустрілася з Адасевим схваленням.

- Ну, - підтвердив він задоволено. - У нас є ще одна маленька роль. Така другорядна, дівчини з харцерського хору. Навіть говорити нічого не треба. Якщо це тебе цікавить.

- Я у хвості не плентаюся, - пояснила Буба Адасевій спині, бо сам хлопець уже зайшов у двері ліцею. - Зрештою, я взагалі не вмію грати.

- От за це я тебе й люблю, - заявив Адась, трохи сповільнивши кроки. - За щирість. Не кожна дівчина в цьому зізнається.

- У чому це я зізнаюся? - Буба вже знала, що Адась думає виключно по-своєму, а її слова, які насправді були протестом проти будь-якої фальші й нещирості, незрозумілі йому так само, як будова космічного корабля.

- Ну, у тому, що ти гірша за Йольку.

- Авжеж, - дурнувато відповіла Буба, гірко подумавши, що навіть урок математики приємніший, ніж розмова з Адасем.
К. Кусько. Ілюстрація до роману Б. Космовської "Буба". 2014 р.
Після математики вона вже точно знала, що це саме так. Отримала четвірку за декілька доречних зауважень, які стосувалися систем рівнянь, а решта класу дивилася на неї мало не перелякано.

- Як тобі це вдалося? - зацікавився Мілош, чесно ділячи яблуко на дві половинки.

- Якщо тебе цікавлять подробиці, - відповіла Буба, відкусивши шматок, - то заскоч після уроків. Там справді немає чого робити.

- Це Сокирі й тобі. Але якщо мені трохи поясниш, що й до чого, я щодня приноситиму тобі яблука.

- Звучить майже як обітниця раю, - усміхнулася Буба й дивно порожевіла.

Вона й сама не знала, чому такі звичайні, найзвичайнісінькі яблука можуть так помітно впливати на її шкіру. І на те, що на її вуста знову повернулася усмішка, до якої Мілош приглядався з явним задоволенням. Аж до останнього уроку.

З ліцею поверталися разом.

- Ти вже чув про харцерську виставу? - спитала вона, силкуючись удавати байдужість. - Йолька грає головну роль. Мабуть, вона непогана...

- Хто це непоганий? - Мілош витягнув два батончики й почастував одним Бубу. - Оця наштукатурена швабра на дибах? Там хіба що диби й стосуються театру. Ну, і ще, може, те, що ці виконавці - справжня трагедія. Про ліричний монолог я взагалі мовчу, бо він, на жаль, схожий на комедію, - говорив Мілош, наминаючи батончик.

Буба глянула на нього спершу з радісним здивуванням, а за мить з виразом німого співчуття.

- Певне, Йолька тебе відшила, тому ти про неї так погано говориш, - прошепотіла вона з відчаєм у голосі.

Мілош ледь не вдавився батончиком і здивувався ще більше, ніж Буба.

- Відшила? Вона мене? Ти що, здуріла? Мої старі мало не змінили номер телефону, щоб від неї відкараскатися! Я ховався в льоху, щойно стукіт її підборів лунав на нашій вулиці... Слухай, - Мілош раптом зупинився й запхав руки до широких кишень куртки, - те, що я не знаю математики, - це факт, те, що я колекціоную одиниці, як філателіст марки, - теж, але не порівнюй мене з тим, хто збирає ляльки Барбі. Я ними охоче бавився, коли був малим, але в молодості кожен помиляється, - промовив він тоном дорослого. А тоді тихо додав: - Не порівнюй мене з Адамом. (...)
Гуру на телефоні
У піцерії "Брудзьо", яка була місцем зустрічі всіх ліцеїстів, уже сиділо півкласу, наминаючи піцу із сиром. Побачивши Мілоша й Бубу, чимало знайомих привітно помахали в їхній бік. Проте вони воліли обрати вільний столик. Неподалік від набурмосеної Йольки та якогось нещасного нині Адася. На противагу похмурій парі Мілош аж сяяв від радості. Мабуть, через свої орнітологічні вподобання. А коли розповідав про дієту, якою його мати катувала себе й заодно всю родину, його очі сміялися так, ніби він раптом уздрів найрідкісніший екземпляр африканського колібрі. Тим часом замість колібрі перед його очима була Бубa, яка теж відчула дивний приплив енергії й усміхалася чимраз ширше. Вона навіть не збиралася озиратися на Йольку, дзуськи! Проте дівчина таки бачила її краєм ока, немовби вже звикла постійно стежити за колишньою подругою. І раптом з подивом збагнула, що Йолька витріщається на неї, точніше на Мілоша. На додачу вона робила це цілком відкрито, ба навіть... безсоромно. Авжеж, це підходяще слово, вирішила Буба, знову скоса зиркнувши на рожевий Йольчин светрик. Вона встигла ще замислитися, чому її однокласниця сьогодні сама на себе не схожа. І раптом до неї дійшло. Йольчине волосся нагадувало макарони-спіральки. Частина спіральок залишалася світлою, а частина гармоніювала з рожевим светром. Ці спіральки Йолька щомиті приглажувала, намагаючись їх розпрямити. Рука тремтіла, а її власниця була розлючена. Про це свідчили капризно надусані губи, ображені на весь світ. Більше Буба нічого не встигла помітити, бо горизонт їй закрила тарілка з піцою. Мілош тактовно припинив розповідь про дієту й накинувся на гарячу смакоту.
К. Кусько. Ілюстрація до роману Б. Космовської "Буба". 2014 р.
- Бачу, ти вже вполював першу пташку? - Йолька зупинилася біля Мілоша, даючи Адасеві можливість розплатитися. - Чималенька, - уїдливо додала вона, і рожевий светрик подався до виходу.

Буба почувала себе повною ідіоткою з великим кавалком піци в роті. Перш ніж вона його проковтнула, Йольчині спіральки вже майоріли на другому боці вулиці. (...)
Дрозди прилетіли
На Звіринецьку весна приходила пізніше, ніж до інших районів міста. Крім фікусів пана Копішка, які пнулися догори, немов ціни в найближчому супермаркеті, ніщо не зеленіло, не росло й не викидало бруньок.

Буба ділила свій час між дідом і Мілошем, намагаючись знайти пару хвилин для англійської. Батьки, зайняті своїми кар'єрами, котрі, на щастя, розвивалися поза вітальнею, не помічали жодних змін у власному оточенні. Навіть того, що Буба виросла зі старих джинсів, і доведеться купити нові, довші, але на номер менші. (...)

- Що з тобою? - турботливо запитав дідусь, побачивши, що Бубині думки витають далеко.

- Е-е-е, нічого, - намагалася позбутися вона старого, силкуючись говорити невимушено.

- Мене не одуриш, - дід стежив за онукою поверх окулярів, але не міг здогадатися про причину її смутку.

- У нашому ліцеї буде дискотека. З нагоди першого дня весни, - почала Буба.

- Мабуть, десь через півроку? - до прогнозу погоди пан Генрик ставився надзвичайно скептично.

- Мається на увазі календарна весна, - Бубі не хотілося сперечатися з дідом через дрібниці.

- То й що?

- А те, що в мене є хіба черевики, які ще можна носити, а решта лахів... ну, - дівчина зітхнула, - уже не модні.

- Отакої, - засмутився старенький, бо від проблем, які вони намагалися обговорювати, він був так само далекий, як і від ідей баби Рити. - А батькам ти про це говорила?

- Ні, бо в них немає часу, крім того, я з радістю пішла б на забаву в нових джинсах.

- Дорогенька, - дід швидко перейшов у наступ, - є справи, котрі можна залагодити в джинсах, але для деяких ситуацій люди вигадали сукенки. І я думаю, що Мілош зрадів би, побачивши тебе в чомусь легшому, ніж твої штани.

- Авжеж! Я теж про це подумала, - дівчина була вдячна старому, який розумів її навіть без слів.

- Завтра йдемо в похід магазинами! - дідусь Генрик задоволено потер руки, хоча Буба добре знала, що той не любить жодних крамниць (...). - Дзвони до Маньчакової й дізнайся, де вона вдягається, - наказав він онуці.

- Навіщо? - перелякалася Буба. Їй аж стало зле від однієї думки, що доведеться одягнутися так, як Маньчакова, чиї екстравагантні шати завжди приваблювали дідуся, і вона мудрувала, як уникнути втілення дідового божевільного задуму.

- Дзвони, дзвони, - пояснив той. - Треба ж знати, які крамниці краще оминати десятою дорогою!

* * *

- Від часів війни тут так усе змінилося, - дідусь недовірливо роззирався вулицями, заповненими автомобілями й людьми.

- То ти так давно тут не був? - здивувалася Буба.

- Я ж кажу "від часів війни", а не за два місяці. Узагалі-то в січні я прогулювався тут з моєю... гм... знайомою, але дивився на неї, а не на поступ урбаністики. Справжній мужчина, перебуваючи з дамою, повинен... - почав було дідусь, але Буба його перебила.

- Ось цей магазин, - указала вона на вітрину, що мінилася всіма відтінками синього кольору.

- Але він виглядає точнісінько, як твоя шафа, - розчаровано протягнув дід. - А я гадав, що це буде щось незвичайне. Мені здавалося, що ми шукаємо щось суперкласне?

- Але в моєму стилі, дідусю, - з гідністю підкреслила Буба й разом із стареньким увійшла до крамниці, полиці якої аж угиналися від розмаїття джинсового одягу.

- Ти говорив про сукенку? - кокетливо спитала вона, приклавши до себе невеличку шматинку кольору індиго.

- Поміряй, - прошепотів спантеличений дід. Він навіть не підозрював про існування джинсів у такому варіанті.

Коли Буба вийшла з примірочної, старий зробив висновок, що його онука нічим не відрізняється від усіх кралечок, яких він звик бачити по телевізору. "Ну, може, тим, що жодна з них насправді не така красуня й не вміє так чудово грати в бридж", - подумів він, ніжно вдивляючись у щасливі Бубині очі, синіші, ніж її джинсова сукня.

* * *

Уся родина, разом з Бартошовою, милувалася того дня Бубою. Спершу всі дивувалися, що дівчина так довго просиджує у ванній. Потому терпляче чекали, доки вийде зі своєї кімнати. Та коли вона невпевнено стала на порозі, несміливо усміхаючись, і батьки, і дідусь, і навіть Бартошова привітали її захопленим вигуком.

- Справжня жінка! - заявив дідусь трохи патетично.

- А ти не виглядаєш занадто серйозно? - якось боязко прошепотів тато, який раптом засумував за своєю маленькою донею.

- Вона виглядає чудово! - заспокоїла його мати, уражена доньчиною красою. - Ти все-таки дуже схожа на мене, - пригортаючи Бубу, мама не відмовилася від того, щоб зробити комплімент самій собі.

- Але фігура в неї моя, - затявся батько. - У тебе чудова фігура, Бубо, - серйозно похвалив він дочку й себе. - Ви так не думаєте?

Дідусь мовчав, наче був усемогутнім Пігмаліоном, і лише скромно опустив очі. Така його поведінка мала допомогти родині зрозуміти, що досягнутий Бубою ефект - це значною мірою його заслуга.

- Панна Олька в підметки не годиться нашій панночці, - грубувато урвала родинні захоплення Бартошова, показуючи цим своє ставлення до "нашої" й "не нашої" панянок. - Обід, - додала вона, прикидаючи, чи під новим Бубиним платтям залишилося трохи місця для телячих биточків із гречаною кашею.

* * *

До ліцею Буба вбігла, ледь запізнившись. Пошукала очима Агату, але її ніде не було. У класі вже тривала підготовка до спільної забави, проте й там вона не побачила подруги. Зраділа, угледівши Мілоша, який чекав біля їхнього улюбленого підвіконня, та водночас спохмурніла, бо біля хлопця була Йолька, котра, немов так і треба, зайняла місце її улюбленої подруги й розповідала про щось, жваво жестикулюючи.

Буба залишила їх і з жахливим настроєм спустилася в хол. Музика вже лунала в класах, які тимчасово перестали бути місцем учнівських мук, зате перетворилися на притулок для закоханих. Сіла на сходах, з усіх сил намагаючись не забути, що коли на тобі сукенка, треба по-іншому сідати й ходити. Подумки подякувала феміністкам за брюки, які були, мабуть, їхньою найбільшою перемогою, і здивувалася, побачивши Міхала з четвертого класу, який стояв напроти й недовірливо до неї придивлявся.

- Краще нічого не кажи, - ледь роздратовано попередила вона.

- А що тут скажеш! - озвався він. - Мені аж мову відібрало. Слухай, ти ж марнуєшся у своїх джинсах! - цмокнув він захоплено, а Буба, замість того, щоб образитися, кокетливо затріпотіла віями. Танцювала з Міхалом неохоче й трохи незграбно, озираючись, щоб роздивитися Мілоша з Йолькою. Бо ж вони десь поруч... І так віддалася власним думкам, що не помітила, як Мілош зайняв її місце на сходах і звідти вражено й захоплено спостерігав за нею.

Коли Міхалові однокласники оточили Бубу, дівчина зрозуміла, що відчувала на балу Попелюшка. І так само, як героїня казки, захотіла якомога швидше втекти звідти до кухні з великим вогнищем, де можна тихенько поплакати в куточку. Вибираючись із тісного кола нових шанувальників, вона зрозуміла, що, крім Мілоша, ніхто для неї не існує.

- Попелюшка для мене й принцеса для старшокласників? - глибоко зазирнув їй в очі.

- Якби моя туфелька була в тебе, не було б проблем, - різкувато відказала Буба, - але туфелька, з якою ти говорив, не моя! Якщо я не помиляюся, ти сам колись назвав так Йольку...

- Дурненька! Дурненька красуне, - швидко виправився Мілош. - Я чекав лише на тебе. І ти про це добре знаєш, правда? Але я тебе не впізнаю. Я й не сумнівався, що ти найвродливіша на світі, але зараз волів би, щоб ти була звичайніша. Бо тоді...

- Що тоді? - злетіли пухнасті вії.

- Бо тоді ти найвродливіша лише для мене, - прошепотів хлопець.

І вони пішли танцювати. З-над Мілошевого плеча Буба бачила небагато. Хіба що здивовану Йольку, яка пильно міряла поглядом скромні сантиметри Бубиної сукенки, немовби та могла відповісти на всі її запитання. Помітила й Адася, який, угледівши її, припинив жувати й здається, проковтнув жуйку. І музикантів, які підштовхували одне одного, побачивши Бубу. І ще кількох однокласниць, які недовірливо хитали головами. А потому не бачила більше нічого, бо її підхопила ніжна балада, у якій розповідалося про чиєсь щасливе кохання. Мілош теж мовчав. І лише коли стихла музика, прошепотів якісь чарівні слова, і Буба, зашарівшись, радісно глянула на нього.

- І завжди будеш моїм синім дроздом, - закінчив він, надягаючи Бубі на палець перстеника з блакитним камінцем.

Бо з усіх птахів на світі Мілош найдужче любив синього співочого дрозда.
(Переклад із польської Божени Антоняк) БУБА: МЕРТВИЙ СЕЗОН (2008)
Перша історія про Бубу завершується щасливо, але в наступному романі ("Буба: Мертвий сезон") на дівчину чекають нові випробування в стосунках із Мілошем та Агатою. І як завжди - найкращими ліками від усіх негараздів буде велика й галаслива родина. Ось тільки дідусь Генрик став байдужим до всіх подій - він з головою поринув у віртуальний світ Інтернету. У другому романі Б. Космовська розповідає про те, що сучасний світ приховує небезпеки не тільки для дітей та підлітків, а навіть і для дорослих. Утім, якщо всі разом, ці небезпеки можна подолати.

1. Розкажіть про стосунки Буби й Адася, Буби й Мілоша від імені одного з персонажів (за вибором).

2. Порівняйте образи Адася й Мілоша.

3. Поясніть зовнішні зміни, які відбулися в образі Буби. Чи відображають вони внутрішні зміни в героїні?

4. Яких важливих висновків дійшла Буба протягом роману?

5. Чи сподобалася вам Буба? Чим саме?

6. Поділіться своїми спостереженнями про особливості стилю роману та його мову. Поясніть, чому він легко і з цікавістю читається. Якими засобами досягає авторка захопливої оповіді?

7. У які кумедні ситуації потрапляли герої? Як ці ситуації допомогли їм краще зрозуміти себе й змінитися внутрішньо?

8. Які трагічні випадки відбулися з персонажами? Хто і як із них подолав власну трагедію?

Напишіть продовження історії про Бубу (12-14 речень). УЗАГАЛЬНЮЄМО
* У романах Б. Космовської про Бубу зображено світ сучасних підлітків, яким бракує уваги батьків, розуміння вчителів, щирості однокласників.

* Головна героїня твору "Буба" вважає себе відмінницею в "школі виживання", бо витримала зіркову хворобу батьків, зраду найближчих друзів і не втратила здатності дивуватися, радіти й любити.

* Залишитися собою Бубі допомогли книжки, музика, хороші фільми та дідусева іронія.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Міністерству освіти і науки України

# data[].attributes.attachment_link.title
Барбара Космовська

# data[].attributes.attachment_link.description
Барбара Космовська народилася 24 січня 1958 р. у м. Битові (Польща). Навчалася в Гданському університеті, працювала вчителькою польської мови в рідному місті, потім викладачем у Поморській академії в м. Слупську. Згодом сферою її наукових інтересів стала художня література для молоді. Барбара Космовська спостерігала за життям молодих людей, які стали головними героями її творів.

# data[].attributes.attachment_link.title
3. Гра хто є хто

# data[].attributes.attachment_link.title
4.Перші враження

# data[].attributes.attachment_link.title
5. Використовуючи цитати, дай характеристику героям

# data[].attributes.attachment_link.title
6.Робота з текстом

# data[].attributes.attachment_link.title
7. Жанр і проблематика твору

# data[].attributes.attachment_link.title
проблематика роману Буба

# data[].attributes.attachment_link.title
9. Компаративний аналіз

# data[].attributes.attachment_link.title
тести для батьків

# data[].attributes.attachment_link.title
анкета для дитини

# data[].attributes.attachment_link.title
10 .Літературний диктант

# data[].attributes.headline
3. ВІЛЬЯМ ШЕКСПІР

# data[].attributes.subject
3. ВІЛЬЯМ ШЕКСПІР

# data[].attributes.body
https://uk.wikipedia.org/wiki/
Шекспір у кіберпросторі
https://padlet.com/oksana_yeriomina/immegkdbxdwl
Відеоролик "В. Шекспір"
https://www.youtube.com/watch?v=gVWMnYrsW7g
Лекція о Ромео та Джульєтті
(новий погляд на історію)
https://www.youtube.com/watch?v=-9xqRDh6WMc&feature=share&fbclid=IwAR0H5Mi3QFsj7c1CSIykl-xjpaxMxybxxkPFsLPMY6NGLpqRqH8ImdH5k4A&app=desktop
Коментарі до трагедії "Гамлет"
http://www.ra-ou.com.ua/index.php?id=93&fbclid=IwAR391h8ZQEkNEQpGw3z1jxMAqYCVuufq5tLYSYQD2FX954tCAkJnIvV1xXk
Презентація "В. Шекспір"
http://svitliteraturu.com/load/prezentaciji/8_klas/v_shekspir_zhittevij_i_tvorchij_shljakh_prezentacija/44-1-0-644fbclid=IwAR329De2WiOxZj0FaGoBdOyDAu_XDt0QBn5BirFXxwRqfsi41-TDVIWSZng

# data[].attributes.body
1.. Е кспрес урок про Мольєра
2. Відео Жан Батист Поклен
3. Презентаціі "Мольєр"

4. Письмово опрацювати матеріал підручника (ст.            227-230)
5. Прочитати комедію "Міщанин-шляхтич"  або Прослухати аудіокнигу "Міщанин-шляхтич"

# data[].attributes.attachment_link.title
Класицизм Мольєр Бединская Людмила Степанівна

# data[].attributes.attachment_link.title
Доба Мольєра і сучасність

# data[].attributes.attachment_link.title
Мольєр Факт4

# data[].attributes.attachment_link.title
Мольєр Факт1

# data[].attributes.attachment_link.title
Мольєр Факт4

# data[].attributes.attachment_link.title
Мольєр Факт2

# data[].attributes.headline
    На допомогу учням

# data[].attributes.subject
    На допомогу учням

# data[].attributes.attachment_link.title
Історія створення п'єси

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Микола Лазорко

# data[].attributes.attachment_link.title
Міщанин-шляхтич

# data[].attributes.attachment_link.title
Дистанційний урок "КЛАСИЦИЗМ" - 8 клас | Зарубіжна література

# data[].attributes.attachment_link.title
бароко класицизм

# data[].attributes.headline
         Загальні відомості

# data[].attributes.subject
         Загальні відомості

# data[].attributes.body
( автор - Н.Погребняк)

# data[].attributes.body
1. Бароко як доба і художній напрям у європейській літературі й мистецтві

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Ранок на "Лтаві"

# data[].attributes.attachment_link.title
Експрес урок: Мольєр

# data[].attributes.headline
І. В.Шекспір (

# data[].attributes.body
І. В.Шекспір (біографія)
1.Український шекспір. портал,
2.ВікіпедіЯ. Портал:Вільям Шекспір
3. Живий Шекспір (фільм К.Броденброка, 2013),
4. Творчість В.Шекспіра у портретах,
5. Відео уривки "Зізнання Ромео", "Смерть Джульєтта"
5. Перевір себе (чи уважний ти читач чи запам"ятав героїв, чи знаєшся на змісті)
ІІ. Мігель де Сервантес Сааведра (перегляньте відео, дайте відповіді на запитання)
1.Цікаві факти письменника,
2. Відеофрагмент роману "Дон Кіхот",

3. Дон Кіхот (Премудрий гідальго Дон Кіхот з Ламанчі) (стисло)

4. Аудіокнига (скорочено)

5. Скрайбінг за романом

6. Паспорт твору
7. Порівняльна хар-ка героїв

8. Буктрейлер до роману

9. Роман в образотворчому мистецтві

10. Мультфільм Дон Кіхот
11. Екранізація роману
12. Па де де із балету "Дон Кіхот"
13. Перевір себе за змістом роману

14. Кросворд за романом М. Сервантеса «Премудрий гідальго Дон Кіхот з Ламанчі»

15.

# data[].attributes.body
https://padlet.com/tsyba_k2013/r93n5lf3q8pm

https://padlet.com/tanzakharova2702/rwxvhaowicph

# data[].attributes.headline
Українське бароко

# data[].attributes.subject
Українське бароко

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Юлія Подпругіна

# data[].attributes.attachment_link.title
Українська скульптура доби бароко

# data[].attributes.attachment_link.title
Дистанційний урок "БАРОКО" - 8 клас | Зарубіжна література

# data[].attributes.headline
Зберіть пазл  та поя

# data[].attributes.body
Зберіть пазл  та поясніть  значення  "Доба Бароко"

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Валентина Виловата

# data[].attributes.headline
І.Персько-таджицька лірика.                      Музика Персії (https://drive.google.com/file/d/151TDRbpW_x9KE2Qam7mGl6i40Y91fGY6/view )                    

# data[].attributes.subject
І.Персько-таджицька лірика.                      Музика Персії (https://drive.google.com/file/d/151TDRbpW_x9KE2Qam7mGl6i40Y91fGY6/view )                    

# data[].attributes.body
Хайям Омар
1. Біографія Омара Хайям
2. Відеоролик Омар Хайям https://www.youtube.com/watch?v=P0kdjz4JGNM&t=3s
3. Фрагмент із фільму «Віщун Омар Хайям. Хроніка легенди».https://drive.google.com/file/d/10E8K2eZvfZWK2P0Wesk7Q9uMMvVu5prv/view
4. Рубаї Омара Хайяма
5. Літературний практикум із текстом рубаї
ІІ. Французський героїчний епос
1. Пісня про Роланда (скорочено)
2. https://www.youtube.com/watch?v=2PZGgPM_XLQ

# data[].attributes.headline
За хмарою слів визна

# data[].attributes.body
За хмарою слів визначте, хто такий Джонн Донну