# data[].attributes.headline
Характеристика образів твору

# data[].attributes.subject
Характеристика образів твору

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Головні герої "Звук павутинки" - Льонька, Ніна, Адам. В. Близнець "Звук павутинки". Українська література, розробка уроку, Віктор Близнець, шкільна програма Головні герої "Звук павутинки" - Льонька, Ніна, Адам. В. Близнець "Звук павутинки"
Льонька "Звук павутинки"

Льонька - сільський хлопчик, що має піти у третій клас. Він постійно щось вигадує, фантазує... Проте сказати "вигадує" навіть неправильно! Ні, Льонька не вигадує, він бачить світ сповненим див, він не вигадує ці дива, він живе з ними та у них, вони цілком реальні для хлопця. Льонька, як на мене, дуже талановитий хлопчик: він має неабиякий кмітливий розум, щире серце, прекрасну уяву.

Адам "Звук павутинки"

Адам - вчений, що приїхав до села, за його власними словами, помирати. Він хворий на малокрів'я. Трагічна історія Адама та сама поява його у селі впливає на Льоньку. Познайомившись з Адамом, Льонька дивується, що бувають дорослі, які розуміють, що листочки на воді - то флотилія, а він сам - відважний капітан. Адам помирає від тяжкої хвороби, але до останнього дня він бере участь у Льоньчиних забавках, а коли вже не може вставати, розповідає історії або слухає Льоньчині. Образ Адама не залишає байдужими і читачів, у мене він викликає щиру симпатію, повагу та співчуття.

Ніна "Звук павутинки"

Ніна - вигадана подруга Льоньки. Вона припливає на кораблику до нього і бере участь у його іграх. Ніна здається такою реальною, що навіть сам Льонька невпевнений, чи була ця дівчина, чи він її вигадав. Разом діти слухають павукове радіо, гуляють, лазять у глиняну печеру. Це дуже важливий у творі образ - павукове радіо.

Світ для Льоньки, Адама та Ніни живий, неповторний та мінливий, бо самі вони живі. Вони мають живе серце, яке не охололо від зла або буденщини, а горить-палає вогнем, реагує на все щиро та безпосередньо. "Звук павутинки" вчить нас, що дива та краса у світі є, тільки треба цінувати їх, вміти помітити, відкрити для себе.

"Звук павутинки". Образ Адама

В. Близнець "Звук павутинки" образ Адама - споріднена з Льонькою душа, хоча він вже дорослий, але його дуже добре розуміє.
Характеристика образу Адама ."Звук павутинки"
Адам - вчений, що приїхав до села, за його власними словами, помирати. Він хворий на малокрів'я. Трагічна історія Адама та сама поява його у селі впливає на Льоньку. Познайомившись з Адамом, Льонька дивується, що бувають дорослі, які розуміють, що листочки на воді - то флотилія, а він сам - відважний капітан. Згадуючи Адама, Льонька зрозуміє, що можна стати дорослим, але зберегти у собі дитинство.
Адам помирає від тяжкої хвороби, але до останнього дня він бере участь у Льоньчиних забавках, а коли вже не може вставати, розповідає історії або слухає Льоньчині. Образ Адама не залишає байдужими і читачів, у мене він викликає щиру симпатію, повагу та співчуття.

Риси характеру Адама:
а) доброта і чемність;
б) комунікабельність;
в) розуміння і повага до інтересів дитини;
г) оптимістичність;
д) волелюбність;
е) допитливість; є) працьовитість.

Портрет і зовнішність Адама
"...цибатий,.. виставив на сонце кістляві, синювато-білі ноги";
"...в нього не наше обличчя, ну, не таке, як у Глипи, у баби Сірохи,...",
"А в нього... Не те що біле, а блідо-прозоре лице, гострий ніс, гостре підборіддя, де-не-де синюваті щетинки. Здавалось, він ніколи не виходив на сонце",
"...литки в нього були синьо-білі",
"світло-сірі холодні очі";
"...скинув теніску, штани з гострими складками... Який же він білий, який незграбний! Худий, драбинчастий, під синьою шкірою видно увесь кістяк - можна ребра щитать. Такої білої людини з такими довгими руками не було ще у нас на березі",
"...він стоїть над водою, як підйомний кран",
"...кістлявими руками, наче кочергами...",
"...прилизував чубчик-рідке волоссячко, таке, що геть просвічувалось...",
"...він ступав, як білий шукач серед джунглів, - тихо й обережно...",
"...світив білими зубами, і на білому обличчі...",
"...голос у нього з льодком",
"плечі в нього були опущені, висохлі руки, як неживі, висіли вздовж тулуба",
"...світилось прозоре обличчя, світились хрящуваті вуха, світилось немічне тіло"
Ось що Льонька каже про ім'я Адама: "У мого друга товсте ім'я - Адам... Уявляєш собі величезний, немов козацька могила, дзвін і його стомлений вечірній голос: ддам!..; "Ви той дядько, що приїхав до баби Сіроми?"

"Звук павутинки". Образ Ніни

"Звук павутинки" образ Ніни - це друг Льоньки, з якою він проводив багато часу.
"Звук павутинки". Характеристика Ніни
Ніна - вигадана подруга Льоньки. Вона припливає на кораблику до нього і бере участь у його іграх. Ніна здається такою реальною, що навіть сам Льонька невпевнений, чи була ця дівчина, чи він її вигадав. Разом діти слухають павукове радіо, гуляють, лазять у глиняну печеру.
Зовнішність Ніни
"...блакитна, очі великі й здивовані, у косах - біла стрічка"); ("Ні-і-ін-на... Правда, бринить, як звук павутинки на вітрі?"

Риси характеру Ніни (уявної героїні):
а) чуйність і доброта;
б) принциповість;
в) щирість і відкритість;
г) поважає і цінує дружбу;
д) любов до природи, прагнення зрозуміти її.
Виховання Ніною Льоньки
"З добрих людей виростає щось добре - яблуні, бузок, маргаритки. А хто злий, завидющий, то буде реп'яхом, кропивою, лишаєм повзучим"

"Звук павутинки". Образ Льоньки

"Звук павутинки" образ Льоньки - головний в повісті Віктора Близнеця.

План характеристики образу Льоньки
1) Льонька - головний персонаж повісті В. Близнеця "Звук павутинки".
2) Портрет і зовнішність хлопця.
3) Риси характеру Льоньки
4) Вплив інших персонажів на формування світогляду хлопця.
5) Льонька - мала природна енциклопедія.
6) Значення образу героя.
"Звук павутинки". Характеристика Льоньки
Риси характеру Льоньки:
а) доброта і щирість;
б) чуйність;
в) здатність до фантазії і творчого мислення;
г) спостережливість і обізнаність;
д) працьовитість;
е) поважність до матері, Адама, Ніни;
ж) любов до природи;
з) вміння цінувати дружбу.

Головний герой "Звук павутинки" - Льонька, живе з мамою в хаті, що часто затікає від дощу. Хлопець цілими днями перебуває на природі, сприймаючи її як істоту, йому все цікаво: "...там були свої комашині школи, були палаци війська і відбувались великі святкові паради з музикою і піснями...". "Який світ!" - проголошує хлопець, бо довкілля дійсно для нього дивовижне.
Льонька любить Рекса, поважно ставиться до Адама, полюбляє спілкуватися з Ніною, допомагає матері по господарству.
Мати хвилюється, що її син постійно перебуває на самоті. Хлопцю ніколи сумувати, він повсякчас спостерігає за красою природи. "Збиваю ногами росу, і вона розсипає намисто - вишневі, райдужні бризки" - хлопець отримує від цього насолоду.
Дзюрчання річки Лопотухи, сюрчання коників, вироблення ластівками свого гніздечка, музика павутинки, спів пташок - усе захоплює хлопця.
Знайомство та дружба Льоньки з Адамом суттєво вплинули на формування світосприйняття хлопця. Вчений учить свого друга долати життєві перешкоди, навіть коли це складно. "Йду на дно, а гребусь, щоб і на останній хвилі - жить", - говорить смертельно хворий Адам.
Цікавим другом для Льоньки є Ніна. Хлопець розмірковує над власним призначенням у цьому світі. Він не вірить, щоб "люди вмирали зовсім". Ніна на ці роздуми дає йому цікаву відповідь: "з добрих людей виростає щось добре - яблуні, бузок..., а хто злий, завидющий, то буде реп'яхом, кропивою."
І Льонька починає розуміти, що кожна людина повинна не тільки любити цей світ, красу довкілля, а й уміти оберігати його від жорстокості, зла, підступності...
Отже, тільки добра, чуйна людина спроможна захистити красу навколишнього світу.

Головні герої "Звук павутинки" - Льонька, Ніна, Адам. В. Близнець "Звук павутинки". Українська література, розробка уроку, Віктор Близнець, шкільна програма
Повернутися на сторінку Близнець Віктор Семенович Повернутися на сторінку Українська література Вас можуть зацікавити:

# data[].attributes.attachment_link.title
Головні герої "Звук павутинки" - Льонька, Ніна, Адам. В. Близнець "Звук павутинки" Українська література, розробка уроку, Віктор Близнець, шкільна програма

# data[].attributes.attachment_link.description
Головні герої "Звук павутинки" - Льонька, Ніна, Адам. В. Близнець "Звук павутинки". Українська література, розробка уроку, Віктор Близнець, шкільна програма Головні герої "Звук павутинки" - Льонька, Ніна, Адам. В. Близнець "Звук павутинки" Льонька - сільський хлопчик, що має піти у третій клас. Він постійно щось вигадує, фантазує... Проте сказати "вигадує" навіть неправильно!

# data[].attributes.headline
Готуйся до тестових завдань

# data[].attributes.subject
Готуйся до тестових завдань

# data[].attributes.headline
Учись аналізувати

# data[].attributes.subject
Учись аналізувати

# data[].attributes.attachment_link.provider_name
Українська література

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
(1933 - 1981)
ВІКТОР БЛИЗНЕЦЬ Додаткова біографія
Віктор Близнець народився в селі Володимирівці на Кіровоградщині 10 квітня 1933 р. У 1957 p. закінчив факультет журналістики Київського університету. Публікуватися почав 1959 p ., а перша книжка оповідань „Ойойкове гніздо" вийшла 1963 p. Більшість написаних книжок - для дітей. Переказав з давньоруської мови для юного читача „Повість минулих літ" (1980).

В. Близнець був дитячим письменником за природою свого таланту: він умів розглядати проблему „від початку", звертатися до найпершого значення слова й метафори, відкривати нове в давно знайомому. Звідси й закономірний інтерес до історії народу в таких творах, як „Паруси над степом" (1965), „Древляни" (1968), „Підземні барикади" (1977), „Вибух" (1980).

1968-й рік, коли вийшли друком „Древляни", - це час перелому в бік догматизму й стагнації у всіх сферах життя, розгортання масштабної боротьби проти національної інтелігенції, проти всіх виявів національної свідомості народу. Сама назва твору свідчила про спробу автора протистояти цій політиці. Персонажі твору, в якому чимало автобіографічного, - предки оповідача, кілька поколінь поліщуків.

А вже наступна книжка В. Близнеця - повість „Звук павутинки" (1970) змусила критику говорити про автора як про одного з найяскравіших дитячих письменників України.

Герой повісті Льонька, навколишній світ якого населений незвичайними звуками, явищами, істотами: він бачить срібного чоловічка, який не боїться Сопухи, він чує звук павутинки, він дружить, як із живим, із собакоюРексом, що його давно вбив сусід Глипа. Розкриваючи язичницьке світобачення дитини, письменник проникає в таїну світової гармонії, в якій існує Льонька.

Не втратив дитячої здатності бачити й розуміти цей світ і Льоньчин дорослий приятель Адаменко, або Адам. Смерть Адама (його вбиває променева хвороба) - як наслідок (чи кара) за досліди й створення „атомного сонця" - для Льоньки не лише страшна трагедія, а й урок спокути, прозріння, самозречення.

У написаній невдовзі повісті „Мовчун" (1972) автор пішов зовсім іншим шляхом, хоч і в ній відчувався полемічний потенціал, світоглядне протистояння системі. Це твір суто реалістичний. Дія відбувається в роки війни. Головний герой - підліток Сашко, батько якого на фронті, а сам він із матір'ю - на окупованій території. Сашкова мати зраджує батька з гультіпакою Гринею, і син відчуває докори сумління, щось на зразок співучасті, власної вини.

Образом мовчуна Сашка В. Близнець започаткував в українській літературі традицію, що продовжилася хоч і в небагатьох, але надзвичайно вартісних творах, де діють маленькі герої, які передчасно дорослішають через воєнне лихоліття. Втрачаючи, по суті, дитинство, вони зберігають найдорожчу якість душі - гідність.

Письменник прагнув говорити про те, що в суспільній свідомості свої позиції втрачало. А що це був свідомий підхід - свідчить повість „Женя і Синько" (1974).

Звичайна київська п'ятикласниця Женя знаходить у підвалі будинку маленького кумедного чортика Синька і забирає його, хворого, додому. Дружба ця ніяких переваг Жені не дає - Синько нічого такого казкового не вміє, навпаки, про нього самого треба дбати. Натомість дівчинка одержує те, що не піддається ніякому обліку, але є, мабуть, найціннішим: зерна народної моралі й мудрості.

Відірваність читача від землі, від етноморалі, джерел народної духовності була постійним болем письменника. Звідси те фантасмагоричне місто, що його зводять у мріях Женя й Синько. Основний архітектурний принцип - суміщення Києва з рідним селом, звідки походять Женині батьки і де в них „через кожну хату" - родичі. Жені хочеться, щоб у тому місті було більше сосон, дубів і беріз, щоб замість вулиць були просіки, щоб до школи ходити повз ставок. Земля і народ, природа і мораль - ці категорії у Близнеця завжди стоять в одному нерозривному ряду - і у „Звукові павутинки", і в „Жені й Синькові", і особливо яскраво - в казковій повісті „Земля Світлячків" (1979).

Дитяча література 70-х років розвивалася під знаком неписаного правила, за яким вважалося, що читання трагічних творів шкідливе для дитячої психіки. В. Близнець порушив це правило в багатьох своїх творах. Письменник наполегливо культивував трагічний конфлікт в українській літературі для дітей, наголошуючи цим на необхідності говорити з юним читачем про найважливіше - життя і смерть, правду й кривду, любов і ненависть - без присідання й без сентиментального рюмсання.

В. Близнець практично не мав проблем з виданням своїх творів (наскільки це було взагалі можливо), хоч і мусив власноручно нівечити їх, шукати компромісні варіанти. Він не міг сам не бачити свого таланту, однак за такої кількості видань страждав од невизнання.

Можливо, цим пояснюється його звернення до творів для дорослих - поява суто соцреалізмівських повістей „Підземні барикади" (1977), „Вибух" (1980). А може, сумлінним виконанням соціальних замовлень він прагнув заробити право на правду в наступній книжці для дітей? А це також роз'ятрювало його надзвичайно вразливу душу, розхитувало нервову систему. Країна все глибше вгрузала в сонну трясовину. Навесні 1981 р. ситуація, очевидно, здалася В. Близнецеві такою ж безнадійною, як за рік до того - Григору Тютюннику. І він власноруч обірвав своє життя...

С. Іванюк

Історія української літератури ХХ ст. - Кн. 2. - К.: Либідь, 1998.

﻿

# data[].attributes.attachment_link.title
Віктор Близнець - Біографія

# data[].attributes.attachment_link.description
(1933 - 1981) ВІКТОР БЛИЗНЕЦЬ Додаткова біографія Віктор Близнець народився в селі Володимирівці на Кіровоградщині 10 квітня 1933 р. У 1957 p. закінчив факультет журналістики Київського університету. Публікуватися почав 1959 p ., а перша книжка оповідань „Ойойкове гніздо" вийшла 1963 p. Більшість написаних книжок - для дітей.

# data[].attributes.attachment_link.authors[].name
Луганская ОДБ

# data[].attributes.attachment_link.title
Віктор Близнець  Звук павутинки

# data[].attributes.attachment_link.description
Uploaded by Луганская ОДБ on 2013-09-02.