# data[].attributes.headline
 Тимур Мірошніченко   український коментатор, ведучий 

# data[].attributes.subject
 Тимур Мірошніченко   український коментатор, ведучий 

# data[].attributes.body
У дитинстві хотів ремонтувати світлофори,
Така мрія виникла у той момент коли мама читала йому Дядю Стьопу, і там був такий епізод, коли він горобчика дістав зі світлофора і врятував місто від транспортного колапсу.

# data[].attributes.headline
Влад Яма   танцюрист, суддя телевізійних проєктів

# data[].attributes.subject
Влад Яма   танцюрист, суддя телевізійних проєктів

# data[].attributes.body
- У дитинстві я мріяв бути водієм хлібного автомобіля.
По-перше, мені хотілося їздити за кермом великої машини, а по-друге, приносити користь людям.
А у 8-му класі я вже почав вибирати між танцями і юриспруденцією. Я серйозно захопився правознавством, в 9 класі виграв районну та обласну олімпіади.
Був навіть на всеукраїнській, але потім все-таки вирішив сконцентруватися на танцях.
Батько поставив мені умову, що вони з мамою дають мені самому право вибору майбутньої професії, але тільки при одному моменті – якщо я їм пообіцяю, що своєю справою в майбутньому зможу прогодувати сім'ю.
Я, звичайно, сам не розумів, як це буде відбуватися, але дивився на свого тренера, у якого це виходило, і тому дав позитивну відповідь.

# data[].attributes.headline
Марко Галаневич    музикант гурту "ДахаБраха", актор театру "Дах"

# data[].attributes.subject
Марко Галаневич    музикант гурту "ДахаБраха", актор театру "Дах"

# data[].attributes.body
– Усі хлопчики мріяли стати космонавтами чи міліціонерами, і я, мабуть, теж хотів.

Але пригадую досить кумедне і, досить-таки, наближене до моєї сьогоденної професії, – це клоун.

Якось я потрапив до цирку, ну, точніше, цирк потрапив в наше село, і мені пощастило сидіти в перших рядах. Мені зі сцени клоуни кинули гумку, і я повинен був її тримати, а вони – тягнули, і коли я мав її відпустити, то резинка мала шльопнути клоунові по попі.

Коротше кажучи, професія клоуна мені здалася дуже-дуже потрібною людям, і я подумав що це "супер клас". Коли ми з мамою йшли з цирку, то я вже все вирішив – буду клоуном!

Але одна штука мене тривожила: якщо я буду клоуном і приїду в село виступати, як людям пояснити, що я приїхав?

Тобто, мені був потрібен арт-менеджер уже тоді. Я вже в дитинстві хотів розуміти цей "шоу-бізнес". І час від часу зараз жінка мені каже: "Твоя мрія збулася".

А ще я давно вже хотів знімати кіно. Як той хлопчик, який думав "хто має розказувати людям, що приїхав клоун?", так і цей хлопчик, якому вже під 40, теж думає "хто краще зробить всю роботу замість мене, коли я все знаю як воно має бути?".

В студентські часи в мене навіть був сценарій невеличкий, але я дуже радий, що не зняв тоді цей фільм. Тому що він був наївний, слабкий і нецікавий.

Але я вже більше року виношую і працюю над ідеєю іншого фільму, і сподіваюся, що років через десять він у мене з’явиться.

# data[].attributes.headline
Руслана Хазіпова    акторка театру та кіно,                             учасниця Dakh Daughters 

# data[].attributes.subject
Руслана Хазіпова    акторка театру та кіно,                             учасниця Dakh Daughters 

# data[].attributes.body
– У віці 4-5 років я казала що: "Я – Хазіпова Руслана Фаридовна – циганка-артистка".

Циганка-артистка – це як снігуронька, тільки вона була холодна, а циганка – гаряча. Десь на такому рівні це можна пояснити.

А потім років в 11 захотілося стати хірургом. Мені було цікаве людське тіло, я не відчувала страху до крові, така собі "бойова подруга".

Якось мій тато порізав палець, і його треба було зашивати. Він прийшов додому і каже мамі: "Наташа, зашиєш?" А вона каже: "Нє". А я сказала: "Я можу, я хочу, страшно хочу!" Дуже дивний, але дуже хороший спогад.

Вже після 9 класу, коли я прожила таке життя – була районною ведучою всіх палаців культури, президентом школи, лідером "мнєній", такі абсолютно "ні а чьом" історії – думаю, з’їжджу в Днєпр, гляну якесь театральне училище.

Коли я приїхала, то всі набори вже відбулись. Тому після закінчення школи поїхала до Києва і вступила одразу до двох університетів – КНУКіМ і КНУТКіТ ім.Карпенко-Карого.

У мене є знайомі, які кажуть: "Ну, Руслана стала кєм хотєла!" Але при цьому я для себе особисто не окреслювала якогось конкретного шляху, як люди, які от знають чого вони хочуть і йдуть до цієї мети, просто прислухалася до себе та світу.

# data[].attributes.headline
Дмитро Шуров  музикант, лідер Pianoбой

# data[].attributes.subject
Дмитро Шуров  музикант, лідер Pianoбой

# data[].attributes.body
– У дитинстві я мріяв багато подорожувати різними видами транспорту та мати свободу обирати.

Міг, в принципі, стати як музикантом, так і далекобійником або ж пілотом літака.

Але різні люди мені казали, що у мене є рідка здібність транслювати красу крізь музику, і я вирішив вчитись це робити краще. Зрештою, музика – мова богів.
Утім, мене ніколи по-справжньому не манила сцена, але завжди хотілося впливати на людей, створювати з ними енергетичний резонанс. Тому я використовую всі можливості для цього в рамках власної інтровертивності, і музика – ідеальний інструмент.

Взагалі я вважаю, що людині треба не стільки мріяти, скільки прислуховуватися до власних бажань і рухатися згідно з ними, працюючи постійно. Є шанс, що такий підхід приведе до подій, про які ти і не мріяв.

# data[].attributes.headline
Джамала   співачка

# data[].attributes.subject
Джамала   співачка

# data[].attributes.body
– Мрія стати співачкою з'явилася у мене ще в ранньому дитинстві. Я завжди фантазувала, що у мене концерт, мені дарують квіти, глядачі в захваті...

Мама часто згадувала, що я вже в три рочки говорила всім, що буду співачкою.

Одного вечора я розповіла мамі, ніби вихователька в дитячому садку одягла мене в гарну сукню, і дитсадкова група поїхала автобусом на центральну площу. Там була сцена, а я на ній співала, і всі мені аплодували.

Я так переконливо розповідала, що мама мені повірила!

Правда відкрилася, коли я додала, що мене прийшли послухати ведмедик, зайчик і лисичка.

# data[].attributes.headline
Ірма Вітовська-Ванца    акторка театру та кіно

# data[].attributes.subject
Ірма Вітовська-Ванца    акторка театру та кіно

# data[].attributes.body
– Я дуже рано почала літати і мені подобалися стюардеси, оскільки вони були зовсім не схожі на звичайних радянських жінок. У мене мама теж намагалась такою бути.

Тому в ранньому дитинстві я мріяла бути стюардесою. Вони мені дуже імпонували візуально, мені теж хотілося бути такою, коли виросту – мати такий манікюр, костюм, гарні хусточки та зачіску…

Потім мені подобалися лісники, тому що я люблю тварин і природу, і дуже часто долучаюся до рятування наших чотирилапих і пернатих.

Власне, ось це мої дитячі мрії.