# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/An4V-de-tidlige-ar

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/An4M-abenbaringerne

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/An4f-hvad-er-koranen

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://www.religion.dk/islam/profeten-muhammeds-himmelfart

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Muhammeds himmelfart er en vigtig højtid i islam, hvor muslimerne mindes, at deres profet for århundreder siden steg til himmels og modtog budskabet om de fem daglige bønner

Muhammeds himmelfart - også kendt som isra og mi'raj og lailat al-Miraj - fejres hvert år den 27. dag i den muslimske måned rajab. For muslimer verden over er det en særlig begivenhed, hvor man mindes, at profeten Muhammed rejste fra Mekka til Jerusalem og videre til de syv himle, hvor han modtog Guds påbud om de fem daglige bønner, der er den 2. søjle i islam.

Rejsen er, modsat Kristi himmelfart, ikke et symbol på profeten Muhammeds død, men markerer den dag, hvor Muhammed steg til himmels og kom i nærhed med Gud, hvorefter han nedsteg til Jorden igen.

Dyk ned i fortællingen om profeten Muhammeds himmelfart i denne artikel - se afsnittene her:

Indhold

Natterejsen (isra)

Muhammeds himmelfart (mi'raj)

Haram al-Sharif (Tempelbjerget)

Hvordan fejres Muhammeds himmelfart?

Hvor findes beretningen om Muhammeds himmelfart?

Hvilken dag falder Muhammeds himmelfart?

Natterejsen (isra)

Muhammed Ibn Abdallah (ca. 570-632) blev født i år 571 e.Kr. i Mekka i det nuværende Saudi-Arabien. I en alder af 40 år, begyndte han at modtage en række guddommelige åbenbaringer. Det var Guds engel, Gabriel ( Jibril på arabisk), der viste sig for ham.

Omkring 10 år efter Muhammeds første åbenbaring blev han opsøgt af englen Gabriel en nat i Mekka.

Gabriel førte Muhammed til Jerusalem på ryggen af et vinget dyr, som kaldes Buraq, et lille ridedyr, lidt større end en æsel, men med vinger og hoved som et menneske.

På vejen til Jerusalem stoppede Gabriel dyret flere gange og opfordrede Muhammed til at bede, blandt andet på Sinai-bjerget og i Bethlehem.

Natterejsen sluttede ved al-Aqsa-moskéen på pladsen Haram al-Sharif (Tempelbjerget) i Jerusalem.

Herefter fortsatte Muhammeds mirakuløse himmelfart, mi'raj.

Muhammeds himmelfart (mi'raj)

Fra Haram al-Sharif-pladsen i Jerusalem steg Muhammed til himmels med englen Gabriel. På sin færd gennem de syv himle mødte han en række tidligere profeter, blandt andre Adam, Noah, Jesus og Abraham.

Da Muhammed endelig nåede frem til Gud, fik han besked på, at alle muslimer skal bede 50 gange om dagen. Det havde Muhammed naturligvis i sinde at overholde, men han blev på vejen tilbage til Jorden mødt af Moses, som opfordrede ham til at spørge Gud om en mindre mængde bønner.

Muhammed vendte derfor tilbage til Gud, for at gøre det nemmere for sin menighed at overholde buddet. Men på vejen tilbage mødte han igen Moses, der endnu en gang bad ham reducere antallet af bønner, og Muhammed opsøgte derfor Gud igen.

Sådan gentog det sig, indtil der kun var fem bønner tilbage om dagen:

"Da jeg så igen kom forbi Moses, og han rådede mig til igen at bede om en formindskelse, sagde jeg til ham: Jeg er så mange gange vendt tilbage til min Herre, at jeg nu skammer mig og ikke vil gøre det igen."

Sine tilhørende lovede han imidlertid: "For enhver af jer, der trofast og hengivent udfører disse fem bønner, vil de gælde for 50 bønner"

Sådan lyder det fra den muslimske historiker Ibn Ishaqs (704-767) samling af de mundtlige fortællinger, der beretter om Muhammeds himmelfart.

Det var i forbindelse med himmelfarten, at bønner blev en fast del af den islamiske trospraksis. Derfor beder mange muslimer mindst fem gange dagligt, og bønnen ( salat) er den 2. af islams fem søjler, som er en central del af den muslimske religiøse praksis.

Haram al-Sharif (Tempelbjerget)

I Klippehelligdommen ved pladsen Haram al-Sharif (Tempelbjerget) i Jerusalem står den sten, som Muhammed efter sigende stod på, da han steg til himmels. Stedet er af samme grund en af islams vigtigste helligdomme - den tredje største efter Mekka og Medina.

Stedet har også en stor betydning i både jødedommen og kristendommen, hvor det bedre kendes som Tempelbjerget, og kan med rette siges at være et sandt religiøst epicenter.

Det er det helligste sted i jødedommen, og her hvor jøderne mener, at Gud er mest til stede på Jorden. Det er også her hvor Abraham skulle have ofret sin søn Isak, og hvor jødernes Første Tempel og Andet Tempel lå, inden de blev destrueret af hhv. babylonerne og romerne. Ved pladsen findes også Grædemuren, som er resterne af jødernes Andet Tempel.

Hvordan fejres Muhammeds himmelfart?

For muslimer verden over har dagen en særlig betydning som et minde om profeten Muhammeds rejse fra Mekka til Jerusalem og videre himmelfærd gennem de syv himle. Der er tradition for at erindre dagen i fællesskab, fortæller Naveed Baig, der er imam:

"Mange steder samles man i hjemmet eller moskéen og ihukommer profetens rejse ved at fortælle om episoden. Derefter spiser man sammen og synger salmer, typisk den slags hvor man lovpriser Gud og priser profeten. Nogle af salmerne nævner også profetens himmelfærd direkte."

Hvor findes beretningen om Muhammeds himmelfart?

Beretningen om Muhammeds himmelfart er primært blevet fortalt gennem overlevering.

I Koranen beskrives begivenheden ikke, men der henvises til den sådan:

"Lovpriset være (Allah), som ved nattetid rejste med Sin tjener (Muhammad) fra den Hellige Moské til den fjerneste Moské, hvis omgivelser Vi har velsignet, for at Vi kunne lade ham skue nogle af Vore tegn. Sandelig, Han er den Althørende, den Altseende." (overs. Koranen, 1989, 17:2.)

Mere udpenslede beretninger kan læses i hadither og siraværker, for eksempel den ældste sira af Ibn Ishaq, som dateres til midten af 700-tallet, 100 år efter Muhammeds død.

Der er flere forskellige tolkninger af, hvordan at natterejsen og himmelfarten skal forstås, blandt andet om rejsen skal forstås fysisk eller udelukkende åndeligt. Muhammeds kone Aisha skulle angiveligt have bekræftet den sidste tolkning, da hun hævdede, at Muhammeds krop ikke forlod huset den nat. De fleste vedholder dog, at den var både fysisk og åndelig.

Hvilken dag falder Muhammeds himmelfart?

Muhammeds himmelfart falder den 27. dag i den muslimske måned rajab. Den muslimske kalender kaldes hidjra, og adskiller sig fra den gregorianske kalender, som vi normalt bruger i Danmark.

I vores kalender falder Muhammeds himmelfart derfor ikke samme dag hvert år.

Herunder findes en oversigt over hvornår de kommende års fejringer falder:

2022 1. marts

2023 18. februar

2024 7. februar

2025 27. januar

2026 16. januar

# data[].attributes.attachment_link.description
Muhammeds himmelfart er en vigtig højtid i islam, hvor muslimerne mindes, at deres profet for århundreder siden steg til himmels og modtog budskabet om de fem daglige bønner Muhammeds himmelfart - også kendt som isra og mi'raj og lailat al-Miraj - fejres hvert år den 27. dag i den muslimske måned rajab.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/AgXo-modstanden-mod-muhammeds-ord/assignment-rADN-arbejd-med-teksten

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/AgXG-fra-mekka-til-medina

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/An4C-sidst-i-muhammeds-liv

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om isla…

# data[].attributes.headline
Videointroduktion om shia og sunni (Alinea)

# data[].attributes.subject
Videointroduktion om shia og sunni (Alinea)

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/AnS4-en-videointroduktion

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.headline
Den mest kompetente - eller blodets bånd?

# data[].attributes.subject
Den mest kompetente - eller blodets bånd?

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/AnSO-den-mest-kompetente-eller-blodets-b-and

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/AuF0-de-fire-retledte-kaliffer/assignment-rADj-arbejd-med-teksten

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/AnS1-umayyaderne

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/AnSr-slaget-ved-karbala/assignment-rADu-g-ar-det-i-arv

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/AnSp-sunnitter-og-shiitter

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om isla…

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/assignment/ARcX-film-om-konsekvenserne-af-sunni-shia-konflikten

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/An6T-introduktion-til-de-fem-soejler

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/An6z-trosbekendelsen-og-koranen

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/An62-tideboennen

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om islam lærer du i forløbet her.

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/An6y-fasten

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om isla…

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/Ang9-almissen

# data[].attributes.body
https://kristendomskundskab.alinea.dk/course/AqDI-kender-du-til-islam/page/ARXT-pilgrimsrejsen

# data[].attributes.attachment_link.description
Læser man aviser eller ser nyheder, kan man godt komme til at tro, at islam er én stor, samlet pakke, og at 1,6 mia. muslimer tror på nøjagtigt det samme. Men sådan er det slet ikke. Faktisk er islam opdelt i to primære grupper. Dét og meget andet om isla…

# data[].attributes.body
https://www.religion.dk/leksikon/fundamentalisme

# data[].attributes.attachment_link.description
Danmarks største religionsportal med levende og engageret debat, nyheder og baggrundsartikler om religion i Danmark og udlandet.

# data[].attributes.headline
10 vigtigste ting om Jehovas Vidner (Religion)

# data[].attributes.subject
10 vigtigste ting om Jehovas Vidner (Religion)

# data[].attributes.body
https://www.religion.dk/undervisning/ti-vigtigste-ting-om-jehovas-vidner

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hvordan forholder Jehovas Vidner sig til oprindelsen? Hvordan er hierarkiet? Og hvad er deres syn på treenigheden? Få de væsentligste fakta om Jehovas Vidner her

1. Hvordan opstod Jehovas Vidner?

Jehovas Vidner blev stiftet af den amerikanske forretningsmand og prædikant Charles Taze Russell (1852-1916) i 1881. Organisationen er udsprunget af kristendommen, men regnes ikke for kristen af andre kirker.

Der er ifølge egne angivelser 8,6 millioner medlemmer på verdensplan fordelt over 240 lande.

Ifølge center for samtidsreligion på Aarhus Universitet var der 14.652 medlemmer af Jehovas Vidner i Danmark i 2015.

2. Sådan er organisationen opbygget

Der er tre lag i Jehovas Vidners organisationsstruktur, der spænder fra internationalt til lokalt plan:

Det styrende råd: bosat i New York og består af 10-16 salvede medlemmer. Rådet leder det verdensomspændende arbejde, som blandt andet består i at udgive bøger og blade.

Landskontorer: styrer arbejdet i pågældende land og oversætter bøger og blade til pågældende sprog.

Menigheder: tager sig af møder og bibelstudier. Der er i følge Jehovas Vidner 173 menigheder i Danmark og 14.644 der underviser i Bibelen.

3. Hierarkiet blandt Jehovas Vidners medlemmer

Der er blandt medlemmerne af Jehovas vidner et helt tydeligt hierarki:

De salvede: De, der ved, at de er udvalgt og blandt de 144.000, der kommer til at regere i den nye verden sammen med Jesus. Alle Jehovas Vidner skal dog genopstå på en ny og bedre jord med de salvede og Jesus som herskere.

Ældste: Medlemmer af ældsterådet, som leder menigheden.

Menighedstjenere: De ældstes hjælpere, udpeges af ældsterådet.

Pionerer: Vidner, som har valgt at bruge 70 timer om måneden på forkyndelsen

Hjælpepionerer: Vidner, som har valgt at bruge 50 timer om måneden på forkyndelsen.

Døbte forkyndere: Vidner, som forkynder til møderne. Man kan også forkynde uden af være døbt.

4. Ugentlige møder

Jehovas Vidner holder flere ugentlige møder. Emner, der behandles til møderne, er bestemt af det styrende råd i New York. Det samme tekststykke behandles altså på samme måde og på samme tid alle steder i verden.

Teokratisk skole (teo-krati = guds-styre): Det ugentlige tirsdagsmøde, hvor vidnerne modtager undervisning i forkyndertjeneste og læren gennem studietekster fra bladet Vagttårnet.

Bibelstudie: Torsdag mødes vidner i mindre grupper i private hjem og gennemgår bibelspørgsmål.

Offentligt foredrag: Søndag eftermiddag sættes Jehovas lære typisk i en samfundsmæssig kontekst, for eksempel: Sætter du din lid til Gud eller videnskaben?

Alle møder er åbne for offentligheden.

5. Dåben - med hovedet under vand

Som folkekirken bruger Jehovas Vidner dåb, men på en ganske anderledes måde.

Dåben sker efter årelang oplæring. I dåben indvies man til tjenesten for Jehova og siger ja til:

a) at tjene Jehova
b) at tjene menigheden

Dåben sker ved fuldstændig neddykning i et bassin. I Danmark finder denne ceremoni næsten altid sted ved det årlige landsstævne i Herlev Magle.

6. Nadveren som mindedag

Nadveren adskiller sig også fra den måde, folkekirken bruger ritualet.

Blandt Jehovas Vidner fejres nadveren én gang om året på den dag, hvor Jesus døde (typisk mellem den 15. marts og 15. april) og betragtes som et mindemåltid. Brødet og vinen deles rundt, men kun de salvede - dem, der har del i det himmelske håb - må modtage nadveren.

7. Andet syn på treenigheden

Jehovas Vidner tror ikke på treenigheden. Ifølge Jehovas Vidner er der kun én almægtig Gud, Jehova. Jesus betragtes som Guds Søn, der kom til jorden og ofrede sig for menneskene, for herefter at regere som konge i Guds himmerige.

Jesus betragtes dog ikke som en del af Gud, og derfor tilbedes han heller ikke. Helligånden opfattes som Guds kraft, men ikke en person.

8. Harmagedon og frelse

Når tiden er inde, kommer Jesus og udsletter de onde - dem, der ikke kender Jehova. Herefter skal der skabes et nyt paradis på jorden, hvor mennesker skal leve i fred og harmoni.

Harmagedon er ifølge Johannes Åbenbaring i Bibelen stedet for det sidste slag mellem Gud og hans dæmoniske fjender. Hos Jehovas Vidner skal Harmagedon tolkes som transformation til et Gudsrige.

En særligt udvalgt gruppe på 144.000 har "det himmelske håb", hvilket vil sige, at de får plads ved Jesu højre hånd i Himlen.

Jehovas Vidner henter tallet 144.000 fra Johannes Åbenbaring kapitel 7, hvor der står, at 12.000 fra hver af Israels tolv stammer skal udvælges til at regere sammen med Jesus.

Jehovas Vidner tror, den sidste tid er nær, og derfor er det vigtigt at få så mange med over på den anden side som muligt.

9. Udstødelse

Sker, hvis man ikke overholder reglerne. Det er blandt andet udstødelsesgrund at modtage blodtransfusion, at have sex uden for eller før ægteskabet, at aftjene militær værnepligt og at stemme ved valg.

For medlemmerne er der rigtig meget på spil, hvis de bliver udstødt af menigheden. Udstødte vidner får ofte psykiske problemer, da de pludselig står alene uden familie og netværk. Derfor er der nogle, der har startet en støttegruppe for eks-vidner.

10. Har egen bibeloversættelse

Jehovas Vidner har deres egen bibeloversættelse kaldet Ny Verden-oversættelsen. Den adskiller sig fra den autoriserede danske bibeloversættelse fra 1992 på flere punkter. Blandt andet bruges navnet Jehova i stedet for Herren, oversat fra det hebraiske JHV.

Ny Verden-oversættelsen er foretaget på baggrund af den hebræiske og græske tekst. Da enhver oversættelse indeholder en tolkning, er det ikke overraskende, at oversættelsen reflekterer Jehovas Vidners særpræg.

For eksempel er de steder i det Nye Testamente, der antyder Jesu guddommelighed (se Johannesevangeliet kapitel 1,1), oversat anderledes, idet Jehovas Vidner ikke betragter Jesus som guddommelig.
Kilder: www.jw.org

# data[].attributes.attachment_link.title
10 vigtigste ting om Jehovas Vidner | Bliv klogere her

# data[].attributes.attachment_link.description
Hvad er Jehovas Vidner? Ikke mange kender til organisationen og dens regler, men her får du de 10 vigtigste ting om vidnerne.

# data[].attributes.body
https://www.jw.org/da/

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Vi kommer fra mange forskellige lande og taler i hundredvis af forskellige sprog, men vi er forenede af fælles mål. Først og fremmest ønsker vi at ære Jehova, den Gud der er beskrevet i Bibelen, og som har skabt alt. Vi gør vores bedste for at efterligne Jesus Kristus og er stolte af at være kristne. Hver enkelt af os bruger regelmæssigt tid på at lære andre om Bibelen og Guds rige. Eftersom vi vidner, eller taler, om Jehova Gud og hans rige, er vi kendt som Jehovas Vidner.

Udforsk vores hjemmeside. Læs Bibelen online. Lær mere om os og vores tro.

# data[].attributes.attachment_link.title
Jehovas Vidners officielle hjemmeside: jw.org

# data[].attributes.attachment_link.description
Jehovas Vidner: På vores officielle hjemmeside kan man læse Bibelen, bibelske publikationer og aktuelle nyheder online. Hjemmesiden fortæller om vores tro og vores trossamfund.

# data[].attributes.headline
Vigtigt at vide om aktiv dødshjælp (Etik)

# data[].attributes.subject
Vigtigt at vide om aktiv dødshjælp (Etik)

# data[].attributes.body
https://www.etik.dk/etikkens-historie/vigtigt-vide-om-aktiv-d%C3%B8dshj%C3%A6lp

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hvad betyder aktiv og passiv dødshjælp egentlig. Og hvilke lande i verden har lovliggjort aktiv dødshjælp? Få svarene her

1. Aktiv dødshjælp
Aktiv dødshjælp kaldes også medlidenhedsdrab eller eutanasi, og som navnet antyder, dækker det over, at man er medvirkende til, at et andet menneske dør.
Aktiv dødshjælp er lovligt i blandt andet Holland og Belgien. Her er ydes det alene til uhelbredeligt syge, og det sker ved en overdosis af et stærkt lægemiddel.

2. Passiv dødshjælp
Ved passiv dødshjælp undlader man behandling af en dødeligt syg patient. Det kan blandt andet ske ved afbrydelse af en respirator eller ved at stoppe medicinsk behandling. Eller ved at smertelindre, så livet afkorttes. Det er lovligt i Danmark.

3. Assisteret selvmord
Assisteret selvmord er, når en person hjælper en anden til at begå selvmord. Det kan for eksempel være ved at udskrive dødelig medicin, som man kan få hjælp til hos frivillige organisationer i Schweiz.

4. Hvad er lovligt og ulovligt?
I Danmark er aktiv dødshjælp og assisteret selvmord ikke tilladt, men sker aktiv dødshjælp efter den syges eget ønske, er straframmen lavere end ved drab, og det straffes som regel med betinget fængsel. Aktiv dødshjælp er strafbart efter § 239 i Strafloven. Assisteret selvmord er ulovligt efter §240 i Straffeloven. Passiv dødshjælp er lovligt.

Andre lande: Holland var det første land i verden til at lovliggøre aktiv dødshjælp (samt assisteret selvmord). Det skete i 2001. I maj 2002 blev det legaliseret i Belgien og i Luxembourg i 2008. Assisteret selvmord har siden 1942 været tilladt i Schweiz og i de amerikanske stater Oregon (1994), Montana (2009) og Washington (2009).

5. Danskerne er for
Selvom det er ulovligt, går et flertal af danskerne rent faktisk ind for aktiv dødshjælp. Ifølge en undersøgelse foretaget af Palliativt Videncenter og Trygfonden i 2013 ønsker 71 procent af danskerne, at det skal være muligt at yde aktiv dødshjælp. 22 procent er imod, og 7 procent svarer "ved ikke".

Blandt lovgiverne i Folketinget er holdningen en anden. En rundspørge foretaget af Kristeligt Dagblad i 2013 viser, at et flertal på 61 procent af folketingsmedlemmerne er imod at gøre aktiv dødshjælp lovligt, 19 procent er for, og 20 procent har ikke taget stilling.

6. Væsentligste argument for: Selvbestemmelse
Et argument for aktiv dødshjælp er, at mennesker bør have fuld ret til at bestemme over deres eget liv og død.

Det mener for eksempel folketingsmedlem for Det Konservative Folkeparti, Helge Adam Møller. I en debat bragt i Kristeligt Dagblad den 9. februar 2010, skriver han, at det for nogle vil være den mest værdige afslutning på livet. Og han finder det forkert, at der ikke er nogen valgmuligheder, når det kommer til livets sidste beslutning.

Når vi som mennesker har haft ansvaret for hele vores liv, så bør vi ikke mod vores vilje fratages ansvaret for vores sidste time, skriver han.

7. Væsentligste argument imod: Afgrænsningsproblemer
Det væsentligste argument imod aktiv dødshjælp er, at det bliver sværere at definere grænserne i en lang række situationer.

Tidligere formand for Etisk Råd, Ole Hartling er blandt dem, der argumenterer imod brugen af aktiv dødshjælp. Han mener, at der som konsekvens af en lovliggørelse vil opstå endnu flere etiske dilemmaer.

Hvem skal have lov til at udføre aktiv dødshjælp? Er patienten under pres i afgørelsesøjeblikket? Man slipper aldrig for skønnet, og her er der ingen fortrydelsesret, citeres han for i Kristeligt Dagblad den 12. april 2010.

8. Det Etiske Råd mener
Det Etiske Råd kom sidst med en udtalelse om aktiv dødshjælp i 2012. I modsætning til rådets seneste samlede udtalelse om aktiv dødshjælp fra 2003 er medlemmerne denne gang ikke enige. Et mindretal på to af 17 medlemmer mener, at det i sjældne tilfælde kan accepteres at hjælpe håbløst syge mennesker med at afslutte livet, og at der derfor bør iværksættes en gennemgribende udredning, som skal undersøge erfaringer fra udlandet og opstille modeller for en lovændring. Derudover mener fem medlemmer, at det under helt særlige omstændigheder kan være menneskeligt påkrævet at yde aktiv dødshjælp. Men de afviser til gengæld, at disse sjældne tilfælde retfærdiggør en ændring af loven.

9. Hvad er patientens rettigheder?
Et livstestamente er løsningen, hvis man vil sikre sig bedst muligt mod at få sit liv kunstigt forlænget. I livstestamentet skal man krydse af, om man ønsker behandling, hvis man for eksempel lider af en dødelig sygdom, hvor kun en behandling kan forlænge livet. Der kan også siges nej til livsforlængende behandling i den situation, hvor du ligger hjælpeløs hen uden håb om bedring. Et livstestamente giver ikke mulighed for aktiv dødshjælp, kun passiv.

10. Hjælp til at leve til man dør
Grænsen mellem aktiv dødshjælp, assisteret selvmord og selvmord er flydende. Overvejer man nogle af delene, søger man gode råd og flere oplysninger, kan man kontakte Livslinien, en præst eller en psykolog, der alle har tavshedspligt.
: Stort tema om aktiv dødshjælp

# data[].attributes.attachment_link.description
Hvad betyder aktiv og passiv dødshjælp egentlig. Og hvilke lande i verden har lovliggjort aktiv dødshjælp? Få svarene her 1. Aktiv dødshjælp Aktiv dødshjælp kaldes også medlidenhedsdrab eller eutanasi, og som navnet antyder, dækker det over, at man er medvirkende til, at et andet menneske dør.Aktiv dødshjælp er lovligt i blandt andet Holland og Belgien.

# data[].attributes.body
https://www.dr.dk/det-bedste-fra-dr/boer-vi-tillade-aktiv-doedshjaelp-i-danmark-se-argumenterne-og-imod

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Han kan ikke se et liv for sig længere.

For tre år siden blev Preben Nielsen ramt af en alvorlig arbejdsulykke på den byggeplads, hvor han arbejdede. En tung palle faldt ned fra en etageejendom og ramte ham i nakken. Flere af Prebens nakkehvirvler blev knust og knækket. Det gjorde ham lam fra skuldrene og ned.

Selvom Preben har forsøgt, synes han ikke, at livet er værd at leve længere.

Han savner at kunne spise selv og kunne klø sig selv på næsen. Han savner at kunne røre sin kone, gå en tur langs vandet med sin hund og leve et liv uden at få hjælp til selv de mindste ting.

Derfor ønsker han aktiv dødshjælp.

Vi følger også med ham til Belgien, der er ét af de få lande i Europa, som tillader aktiv dødshjælp.

Preben er langtfra den eneste, der ønsker, at aktiv dødshjælp skal være lovligt herhjemme. Ifølge forskellige undersøgelser går mellem 50 og 80 procent af danskerne ind for aktiv dødshjælp.

Derfor kunne det måske godt virke oplagt, at vi i Danmark også indførte muligheden for få aktiv dødshjælp, når nu så mange går ind for det. Men det er ikke så ligetil, hvis man spørger kritikerne. For der er rigtige mange nuancer i spørgsmålet om, hvorvidt vi mennesker skal kunne bede om samfundets hjælp til at dø.

Herunder har vi samlet en række argumenter fra en række tilhængere og modstandere af aktiv dødshjælp.

# data[].attributes.attachment_link.title
Bør vi tillade aktiv dødshjælp i Danmark? Se argumenterne for og imod

# data[].attributes.attachment_link.description
I programmet 'På tirsdag skal jeg dø' følger vi Preben, der ønsker at få aktiv dødshjælp efter en ulykke.

# data[].attributes.headline
I Holland er aktiv dødshjælp blevet en rettighed (Zetland)

# data[].attributes.subject
I Holland er aktiv dødshjælp blevet en rettighed (Zetland)

# data[].attributes.body
https://www.zetland.dk/historie/s8aL2XJA-m8YxMZd5-be4bf

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Forældrene Rense og Michailja stod i efteråret 2019 frem på Hollands statslige tv-kanal NOS og fortalte om de lidelser, deres lille datter havde gennemgået. Det var i aktualitetsprogrammet Nieuwsuur, at de indviede omverdenen i, hvordan datteren Nuria på 18 måneder havde lidt af epileptiske anfald, der havde ført til alvorlige og permanente hjerneskader.

Lægerne kunne bekræfte forældrene i, at Nuria havde store smerter, og forældrene bad dem hjælpe hende til at dø. Men det kunne de ikke, fordi loven ikke tillod det. Det var på det tidspunkt ulovligt at give dødshjælp til børn mellem 1 og 12 år.

Forældrene besluttede selv at ende datterens lidelse. De stoppede med at give hende mad og drikke. Efter syv dage døde Nuria. Men det burde have været lægerne og ikke forældrene selv, der havde givet hende fred. Med sin død var hun og hendes magtesløse forældre med til at lægge pres på politikerne i Holland.

"Hvis et barn kan dø, hvorfor skal man så lade det lide?" spurgte faderen i tv-udsendelsen.

Spørgsmål som dette bliver i øjeblikket debatteret i mange lande verden over. Skal det enkelte menneske selv skal have lov til at bestemme over sit eget liv helt ind i døden? New Zealand afventer resultatet af en folkeafstemning, som skal afgøre, om en lov om aktiv dødshjælp, som parlamentet allerede har vedtaget, skal træde i kraft. En lignende lov forventes vedtaget i Irland inden længe. Også i Storbritannien og i Spanien er der grøde i debatten.

Om få år kan det meget vel være danskerne, der skal stemme om en lov om dødshjælp. Det vurderer en af verdens førende professorer i bioetik, som er dansker.

Søren Holm hedder han, og han deler sin arbejdstid mellem Manchester Universitet i England og Center for Medicinsk Etik ved Oslo Universitet. Da jeg ringer til ham, befinder han sig i Manchester, hvor han blandt andet følger verdensdebatten om dødshjælp tæt. Om fem til ti år vil vi sandsynligvis også have en form for dødshjælp i Danmark, vurderer han.

"Jeg forventer, at assisteret selvmord bliver lovligt i Danmark på sigt. Det afgørende er, om både politikere og befolkningen bliver overbevist af eksemplets magt. Hvis en kendt person eller en person, vi kan identificere os med, er i svær lidelse på grund af en sygdom, så synes vi, at det er for galt, at han eller hun skal tage til en klinik i Schweiz for at få hjælp til selvmord."

I sidste uge kom så nyheden om, at Hollands sundhedsminister Hugo de Jonge havde meddelt parlamentet, at reglerne bør ændres, så "en lille gruppe af terminalt syge børn, hvor alt håb er ude, og hvor lidelsen er ubærlig, skal have mulighed for at få hjælp til at dø." De hollandske læger vurderer, at det vil dreje sig om fem til ti børn om året, som kan komme i betragtning.

Holland var i 2001 den første nation til formelt at tillade eutanasi. Det skete, efter at landets højesteret allerede i 1984 havde frikendt en læge, der havde udført dødshjælp på en patient, og der blev indført retningslinjer, som sikrede, at læger, der hjalp patienter med at dø, skulle fritages fra straf. Hurtigt blev dødshjælp en udbredt praksis.

Professor i Manchester Søren Holm vurderer, at netop enkeltsager har haft stor betydning for udviklingen i Holland, fordi de har medført, at fortolkningen af lovgivningen gradvist er blevet mere og mere liberal. For ham er det "helt forventeligt", at Holland nu tager næste skridt imod en liberalisering.

"Hvis debatten om dødshjælp til børn under 12 år havde fundet sted i Holland i 1990'erne, var det blevet opfattet som meget kontroversielt. Nu er det blot et naturligt næste skridt at tage. I Holland har man med tiden mistet forestillingen om, at det er forkert at slå andre mennesker ihjel," mener han.

Netop derfor er det interessant at følge udviklingen der. Ja, faktisk kan man sige, at Holland giver os mulighed for at få en idé om, hvad der sker, når dødshjælp lovliggøres i et moderne, velordnet, europæisk demokrati. En slags dødshjælpslaboratorium for at sætte det lidt på spidsen. Og der er paralleller mellem landene.

Også i Danmark er der en tendens til, at man i stigende grad ønsker indflydelse på sin egen død. Der bliver udfyldt testamenter for, hvem der vil genoplives, og hvem der ikke vil. Om man vil have medicinsk behandling til det sidste, eller om man hellere vil være fri. Om man helst vil dø hjemme eller på hospitalet. Hvilke sange der skal synges til begravelsen, og hvilke blomster der skal være i kirken. Hvis bisættelsen altså skal være kirkelig.

Søren Holm siger: "Det er udtryk for, at man vægter individualisme og selvbestemmelse. Det er mig, der skal have fuld ret til at bestemme over mit liv. Jeg vil bestemme, hvordan jeg vil leve det, og jeg vil også meget gerne bestemme, hvordan det skal slutte."

Sådan lyder også en af konklusionerne i antologien Dødshjælp i Norden - Etik, klinik og politik, der udkom i maj i år. Her peger to af forfatterne netop på, at menneskets ret til styring af eget livsforløb står helt centralt i den vestlige verden. Morten A. Horn, overlæge i neurologi ved Oslo Universitetssygehus, og Morten Magelssen, undervisningsleder ved Center for Medicinsk Etik, Oslo Universitet, skriver sådan her:

"Autonomi, altså selvbestemmelse, er blevet en stadig vigtigere værdi også i sundhedsvæsenet, hvilket kommer til udtryk i øgede formaliserede patientrettigheder. (...) Mange anser det at bestemme over egen død som en moralsk rettighed på linje med for eksempel kvinders ret til at bestemme over egen krop i abortspørgsmålet."

Bonusinfo: Belgien var det første land til i 2014 at tillade eutanasi for børn i sager, hvor den unge patient var terminalt syg og i store smerter. To børn i 2016 og et barn i 2017 fik dødshjælp.

Når man spørger danskerne, siger et stort flertal, at de ønsker adgang til dødshjælp. I 2017 svarede 72 procent, at de gik ind for en lovliggørelse. Det mærker medlemmerne af Det Etiske Råd, som igen og igen bliver inviteret til at debattere emnet. En af dem er formand for Det Etiske Råd, professor og overlæge Anne-Marie Axø Gerdes. Inden hun selv blev en del af rådet, var hun i højere grad tilhænger af at tale om dødshjælp som en mulighed. I dag mener hun på ingen måde, det er en vej, vi bør gå i Danmark.

"Aktiv dødshjælp er den forkerte løsning på et svært problem. Det er at se alt for sort-hvidt på tingene, og jeg frygter, at vi vil ende på en glidebane som i Holland, hvor det, der vil kunne finde sted med aktiv dødshjælp til børn, i de værste tilfælde minder mig om racehygiejne," siger hun.

Når Anne-Marie Axø Gerdes selv har ændret holdning, skyldes det, at hun har fået en bedre indsigt i, hvilke muligheder læger og sygeplejersker allerede har for at hjælpe døende i Danmark. Samfundsdebatten bliver ofte polariseret, og det kan lyde, som om alle terminalt syge bare må ligge på dødslejet og bide smerterne og lidelsen i sig. Men det er altså ikke tilfældet, understreger hun.

Palliativ sedering hedder det, når man så at sige bedøver patienter ind i døden. Kritikere har kaldt det "dødshjælp light", fordi en læge straffrit kan bruge smertestillende midler for at opnå tilstrækkelig smertelindring hos en uafvendeligt døende patient - også selv om det kan fremskynde døden. Det er afgørende, at patient og plejepersonale har en åben samtale om, hvilken hjælp der er at få.

"Mange danskere ved ikke til fulde, hvilke muligheder vi faktisk har for at lindre og smertedække. Det gjorde jeg heller ikke, og jeg er endda læge! Vi har mulighed for at hjælpe med at dø, men ikke til at dø. Der er stor forskel på, om du direkte afliver en patient med en sprøjte, eller om du skruer op for medicinen, som på sigt får patienten til at sove ind i døden," siger formanden for Det Etiske Råd.

Generelt mener Anne-Marie Axø Gerdes, vi skal være varsomme med, hvad vi ønsker os. For eksempel kan vores opfattelse af, hvad et godt liv er, ændre sig over tid.

"Som ung og rask er det måske nemt at sige, at man under ingen omstændigheder vil ligge som en grøntsag. Men når man bliver ældre og svagelig, finder mange ud af, at der stadig kan være noget at leve for. Også selv om man er blevet dement," siger hun.

Netop en dement kvindes død var omdrejningspunktet i en længe ventet dom fra Hollands højesteret fra april i år. Den fastslog, at læger har lov til at give aktiv dødshjælp til demente patienter, selv om de ikke er i stand til at bekræfte det ønske, de tidligere har formuleret i et livstestamente. Spørgsmålet var blevet forelagt højesteret, efter en læge sidste år var blevet frikendt for at have givet dødshjælp til en 74-årig dement kvinde, der havde sat sig fysisk til modværge.

De pårørende endte med at måtte holde kvinden, der boede på plejehjem, fast, så lægen kunne lægge droppet med det dødbringende middel. Forinden havde lægen forsøgt at berolige den demente kvinde ved at putte sovemiddel i hendes kaffekop.

"Og det er netop eksempler som dette, hvor man reelt ikke ved, hvad den demente tænker, der får det til at løbe koldt ned ad ryggen på mig," siger Anne-Marie Axø Gerdes.

I Holland er det altså muligt at eksekvere et dødsønske fra et testamente, selv om personen ikke længere kan verificere det samtykke, vedkommende engang har givet. Og der kan man tale om en etisk glidebane, mener også Søren Holm, professor i bioetik ved Manchester Universitet. Og faktisk er der et lignende etisk og juridisk problem i den anden ende af aldersskalaen.

At man ikke har kunnet få et tilstrækkeligt juridisk samtykke fra børn, har også hidtil været årsagen til, at det ikke var muligt at give aktiv dødshjælp til børn mellem 1 og 12 år. Søren Holm siger:

"Det interessante er, at når vi taler om børn, lægger vi hele vægten på den lidelse, som læger og forældre vurderer, at barnet har. Men når du kun er to år gammel, har du ikke selvbestemmelse. Du er ikke i stand til at udtrykke, at den lidelse, du føler, betyder, at du gerne vil dø. Og det er ellers helt centralt for at kunne få dødshjælp."

Jeg ringer til Theo Boer, der er professor i sundhedsetik ved Det Protestantiske Universitet i Groningen. Fra 2005 til 2014 var han medlem af de fem regionale kontrolkommissioner for evaluering af eutanasi. Han mener, at udviklingen i hans hjemland viser, at udbuddet af dødshjælp er med til at en skabe en øget efterspørgsel efter det. Og han ser det som en klar glidebane, når børn under 12 vil kunne få lægernes hjælp til at dø.

"Som far kan jeg godt forestille mig et krav om eutanasi, men det er mit indtryk, at det er forældrene til det alvorligt syge barn, der ikke kan rumme lidelsen, og at aktiv dødshjælp mere er deres end barnets ønske," siger Theo Boer.

Jeg spørger ham, om han vil give et godt råd til os i Danmark, hvor undersøgelser igen og igen viser, at et stort flertal blandt befolkningen går ind for at legalisere dødshjælp.

"Hvis I overvejer at lovliggøre eutanasi, vil jeg sige, at nu ikke er et godt tidspunkt. I 1990'erne kunne vi måske have talt om det, men ikke her i 2020, hvor den palliative behandling - altså mulighed for smertelindring - er så god. I kan se, hvordan det er gået her," siger Theo Boer.

Den lille hollandske pige Nuria på 18 måneder kunne i 2019 ikke få lægernes hjælp til at dø. Men det vil andre alvorligt syge børn i hendes situation formentlig kunne fremover. Blandt andet fordi Nurias forældre Rense og Michailja fik opbakning fra en række hollandske børnelæger.

I en undersøgelse fra 2019 sagde otte ud af ti børnelæger, at de mente, at også børn under 12 år skal have ret til eutanasi - altså dødshjælp - når lidelsen bliver ubærlig.

Undersøgelsen blev foretaget af Eduard Verhagen, der er leder af børnehospitalet i Groningen i det nordlige Holland. Han præsenterede den for det hollandske underhus og forklarede, at det var et fælles ønske for både børnelæger og forældre at få mulighed for at hjælpe terminalt syge børn under 12 år til at dø.

"Det er både i forældrenes og lægernes interesse at forkorte fasen frem mod døden, hvor alvorligt syge børn lider og har mange smerter, og som ofte ellers kan tage uger at gennemleve. Vi taler om børn, som virkelig lider, og hvor lægernes værktøjskasse er tom," sagde Eduard Verhagen.

# data[].attributes.attachment_link.title
I Holland er aktiv dødshjælp blevet en rettighed. Også for børn

# data[].attributes.attachment_link.description
Vi lever i en tid, hvor den vestlige verden løbende diskuterer, om aktiv dødshjælp bør være tilladt. Og om det enkelte menneske selv skal have lov til at bestemme over sit eget liv helt ind i døden. I Holland bakker sundhedsministeren nu op om dødshjælp til terminalt syge børn under 12 år.

# data[].attributes.body
https://www.dr.dk/drtv/se/selvmordslaegen_64813

# data[].attributes.headline
På tirsdag skal jeg dø: Prebens vilje (DR)

# data[].attributes.subject
På tirsdag skal jeg dø: Prebens vilje (DR)

# data[].attributes.body
https://www.dr.dk/drtv/episode/paa-tirsdag-skal-jeg-doe_-prebens-vilje_349502

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Gå til indhold

15 år

Preben beslutter sig også for at indspille en sidste sang til Brit inden han tager ud på den sidste rejse til Belgien, hvor han efter planen skal dø. For at gennemføre flyrejsen betyder det, at han skal løftes adskillelige gange ud og ind af sin kørestol. Anders Lund Madsen er med på hele denne sidste del af rejsen. Udløber: 14. dec 2024

Episoder

Anders Lund Madsen møder Preben Nielsen for at prøve at forstå, hvorfor han ikke længere vil livet og gerne vil dø. Vi møder Prebens kone Brit og hører om den tragiske ulykke, der har gjort Preben lam fra halsen og ned, hvilket betyder at han i dag sidder

Anders Lund Madsen har arrangeret at Preben, som er lam fra halsen og ned, får mulighed for at dykke i et kæmpe akvarie fyldt med store hajer! Vi møder Prebens lillesøster Dorte - og så møder Preben en person, der har valgt livet til på trods af lammelse.

Preben beslutter sig også for at indspille en sidste sang til Brit inden han tager ud på den sidste rejse til Belgien, hvor han efter planen skal dø. For at gennemføre flyrejsen betyder det, at han skal løftes adskillelige gange ud og ind af sin kørestol.

Yderligere information

Kanal

DR1

Kategori

Dokumentar, Krop og sundhed

# data[].attributes.attachment_link.title
DRTV - På tirsdag skal jeg dø: Prebens vilje

# data[].attributes.attachment_link.description
Preben beslutter sig også for at indspille en sidste sang til Brit inden han tager ud på den sidste rejse til Belgien, hvor han efter planen skal dø. For at gennemføre flyrejsen betyder det, at han skal løftes adskillelige gange ud og ind af sin kørestol.

# data[].attributes.body
https://www.kristendom.dk/troens-hovedpersoner/abraham-troens-far

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Jødernes stamfader og første patriark spiller også en stor rolle inden for kristendommen, hvor fokus især ligger på Abrahams retfærdiggørende tro. Det ses blandt andet hos centrale personer i den kristne teologihistorie som Paulus, Luther og Kierkegaard

Jeg vil gøre dig til et stort folk og velsigne dig. Jeg vil gøre dit navn stort, og du skal være en velsignelse. (...) I dig skal alle jordens slægter velsignes (Første Mosebog 12, 2-3).

Sådan lyder Guds ord i begyndelsen af fortællingen om Abraham.

Fortællingen om Abraham står i Det Gamle Testamentes Første Mosebog kapitel 11-25. Den følger umiddelbart efter den såkaldte urhistorie, der med sine beretninger om verdens skabelse, syndefaldet, Kain og Abel, Noas ark og Babelstårnet handler om almenmenneskelige vilkår i tilværelsen.

Fra og med Abraham kommer Det Gamle Testamente til at handle om ét folk Israel og dets historie.

Fortællingen om Abraham kort fortalt

Abraham er gift med Sara. Han bor i Ur i Kaldæa (Babylon), men Gud beordrer ham til at drage til landet Kanaan (det nuværende Israel), og lover ham landet, og at han vil blive velsignet med talrige efterkommere.

Abraham tror Gud, og Gud regnede ham det til retfærdighed, lyder det i kapitel 15, vers 6.

Gud slutter da en pagt mellem sig selv, Abraham og Abrahams efterkommere. Han lover, at han vil være deres gud, og at Kanaans land skal være deres til evig ejendom. Til gengæld skal Abraham og hans efterkommere lade alle drengebørn omskære som et tegn på pagten mellem dem og Gud.

Sara kan imidlertid ikke få børn, og da hun og Abraham begge nærmer sig 100 år, begynder det at virke usandsynligt, at Guds løfte vil blive opfyldt. Men så besøger Gud selv Abraham og lover ham, at Sara vil føde en søn. Og inden længe bliver hun ganske rigtigt mor til Isak.

Gud beordrer Abraham at ofre Isak. Abraham vil adlyde Gud, men lige da han skal til at ofre Isak, griber Guds engel ind og stopper Abraham. Abraham beholder altså sin søn, der selv bliver far til Jakob, som får tilnavnet Israel.

Abraham, Isak og Jakob er patriarkerne for Israels folk.

Israels stamfader

I den jødiske tradition spiller Abraham en kolossal rolle som den første patriark, der blev lovet landet Israel. Samtidig er det altså i fortællingen om Abraham, traditionen for omskæring bliver grundlagt. Omskæringen tjener både som pagtstegn for det jødiske folk og som afgrænsning i forhold til alle andre folkeslag.

Jøderne praktiserer stadig omskæring, og muslimerne, der også opfatter Abraham (i Koranen Ibrahim) som deres stamfar, har ligeledes taget denne tradition til sig.

Paulus: Abraham er de sande troendes stamfader

I kristendommen kommer fokus i historien om Abraham først og fremmet til at ligge på Abrahams tro og på, at den bliver regnet ham til retfærdighed.

Abrahams tro spiller således en stor rolle i Paulus argumentation for, at mennesket retfærdiggøres (og frelses) ved tro alene og altså ikke ved ydre handlinger som omskæring eller overholdelse af Moseloven.

Paulus lægger her vægt på, at Gud ifølge Første Mosebog regnede Abraham for retfærdig, før han blev omskåret og altså fik dette specifikt jødiske tegn på sin krop. Ifølge Paulus har omskæringen derfor intet at gøre med, om man har Abraham som stamfar eller ej, og Guds pagt med Abraham er ikke forbeholdt det jødiske folk, men alle, der har den sande tro.

Paulus peger altså på, at Abraham-fortællingen ikke alene er rettet mod jøderne, men angår alle jordens slægter og gælder alle, der tror som Abraham.

Og da Skriften forudså, at det er af tro, Gud erklærer folkeslagene retfærdige, fik Abraham på forhånd det evangelium forkyndt: I dig skal alle folkeslagene velsignes. Derfor velsignes de, som har troen, sammen med den troende Abraham, skriver Paulus i Galaterbrevet (kap. 3, v. 7-9).

Sand tro er Kristus-tro

Og hvad er da ifølge Paulus den sande tro, som forener alle folkeslag med ham og giver del i hans velsignelse?

Det er troen på Kristus. For Paulus bliver Guds løfte til Abraham om velsignelse til alle folkeslag nemlig endeligt opfyldt med Jesus Kristus. Ifølge Det Nye Testamente er Kristus nemlig Abrahams biologiske efterkommer og den, der bringer velsignelse til alle mennesker uanset etnicitet, køn og status:

Her kommer det ikke an på at være jøde eller græker, på at være træl eller fri, på at være mand eller kvinde, for I er alle én i Jesus Kristus, og hører I Kristus til, er I også Abrahams afkom, arvinger i kraft af Guds løfte, siger Paulus således i en meget berømt passage i Galaterbrevet (kap. 3, v. 28-29).

Ved at løfte håbet om frelse og betegnelsen Abrahams afkom ud af den specifikt jødiske sammenhæng baner Paulus vejen for kristendommen som andet og mere end en jødisk sekt. Uden dette greb havde kristendommen næppe været en verdensreligion i dag.

Luther: Abraham sættes på prøve og tror på trods

Ligesom Paulus er også reformatoren Martin Luther optaget af Abrahams forbilledlige tro. Han flytter imidlertid fokus lidt til historien om Isaks ofring.

For Luther er Abrahamhistorien et billede på, hvordan Gud prøver mennesket. Og Abraham er eksemplet på et menneske, der består prøven ved at vælge at have tillid til og adlyde Gud også når det ser sortest ud.

Som Luther påpeger, er det en helt forfærdelig situation, Gud sætter Abraham i, da han befaler ham at ofre sin søn. Hvis Isak dør, kan Guds løfte om velsignelse til alle jordens folkeslag jo ikke gå i opfyldelse. Hans ordre står derfor står tilsyneladende i direkte modsætning til hans eget ord.

Alligevel vælger Abraham at følge Guds bud og ofre Isak. I Luthers udlægning af historien parerer Abraham ordre, fordi han tror på, at Gud lader det hele gå godt hvis Gud ikke redder Isak i dette liv, vil han lade ham leve videre i det evige liv efter døden.

Kierkegaard: Abrahamhistorien illustrerer troens dobbeltbevægelse

I sit verdensberømte værk Frygt og Bæven fra 1843 leverer den danske filosof Søren Kierkegaard sin udlægning af Abrahamfortællingen.

Kierkegaards tolkning af Abrahams lydighed i forbindelse med Isaks ofring koncentrerer sig om konflikten mellem det etiske og det religiøse og om det, Kierkegaard kalder troens dobbeltbevægelse.

Abraham er tvunget til at vælge mellem at dræbe sin søn, hvilket vil være i konflikt med det etiske, og at handle imod Guds ordre, hvilket vil være i modstrid med det religiøse.

Abraham gør da troens dobbeltbevægelse: Han resignerer og giver afkald på sin eneste søn og han tror, at Gud vil give ham Isak tilbage. I dobbeltbevægelsen opgiver Abraham altså at leve livet på egne, menneskelige, betingelser og vælger at modtage det på Guds betingelser.

Rationelt giver Abrahams tro ingen mening; han tror det umulige og absurde, forklarer Kierkegaard. Abraham tror på, at Guds mulighed ligger langt ud over menneskelig forstand og formåen.

Men hvad gjorde Abraham? Han besteg Æslet, han reed langsom hen ad Veien. I al den Tid troede han; han troede, at Gud ikke vilde fordre Isaak af ham, medens han dog var villig til at offre ham, naar det forlangtes. Han troede i Kraft af det Absurde; thi menneskelig beregning kunde der ikke være Tale om, og det er jo det Absurde, at Gud, som fordrede det af ham, i næste Øieblik skulde tilbagekalde Fordringen. (Frygt og Bæven, 31)

# data[].attributes.attachment_link.description
Jødernes stamfader og første patriark spiller også en stor rolle inden for kristendommen, hvor fokus især ligger på Abrahams retfærdiggørende tro. Det ses blandt andet hos centrale personer i den kristne teologihistorie som Paulus, Luther og Kierkegaard Jeg vil gøre dig til et stort folk og velsigne dig.

# data[].attributes.body
Link: https://joediskinfo.dk/vidensbank/carolineskolen

# data[].attributes.headline
Moses var udfrier og lovgiver (Kristendom) 

# data[].attributes.subject
Moses var udfrier og lovgiver (Kristendom) 

# data[].attributes.body
https://www.kristendom.dk/bibelen/2014-09-10/moses-%E2%80%93-udfrier-og-lovgiver-0

# data[].attributes.attachment_link.description
I Det Gamle Testamente spiller Moses en central rolle som modtager og formidler af Moseloven, der er selve kernen i jødedommen Hvem var Moses? Den lange beretning om Moses findes i Mosebøgerne i Det Gamle Testamente: Her fortælles det, at han bliver udvalgt af Gud til at føre jøderne ud af fangenskabet i Egypten, så de kunne begynde ørkenvandringen mod det forjættede land.

# data[].attributes.body
https://joediskinfo.dk/vidensbank/alt-hvad-du-boer-vide-om-pesach

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Pesach er en af de største og vigtigste helligdage for jøderne og også en af de ældste. Ved denne helligdag fejrer man den store udvandring af de israelittiske slaver fra Egypten. Navnet Pesach, som på engelsk kaldes Passover, kommer fra miraklet da Gud, "forbigik" eller på engelsk "passed over", hjemmet til Israelitterne. Helligdagen er ofte centreret omkring familien og en fælles fejring omkring sederfadet, som er kernen i det rituelle måltid, man spiser.

Historien om Pesach

Man fejrer Pesach idet man husker tilbage, på Guds befrielse af Israelitterne. De israelittiske slaver havde været i Egypten i mange år, og er i følge rabbinske udredninger talt til at være hele 230 år. Israelitterne kom til Egypten i første omgang, fordi Josef blev Faraos højre hånd, og han inviterede sine brødre og sin far til landet. Israelitterne blev modtaget som æresgæster i begyndelsen, men desværre blev farao efter kort tid bange for de mange fremmede som var kommet til hans land, og gjorde dem i stedet til slaver. Efter mange generationer som slaver, blev Moses født og han skulle blive den, som frelste israelitterne fra deres fangeskab i Egypten.

Moses blev som lille sat i en sivkurv i Nilen af sin mor, for at undgå et barnemord, som farao havde igangsat. I sivkurven blev han fundet af faraos datter og hun tog ham til sig som sin egen søn, hvorfor israelitten Moses voksede op som prins af Egypten hos faraoens hof.

Da Moses blev voksen, viste Gud sig for ham i en brændende tornebusk, og her så Moses for første gang sin skæbne for sig. Han skulle stå i spidsen for israelitterne, som Gud ville føre ud af Egypten og tilbage til det land, han havde lovet dem.

Farao ville dog ikke tillade, at jøderne flygtede fra hans land, og derfor udsatte Gud Egypterne for 10 plager: at vandet forvandledes til blod, at der kom frøer, utøj, vilde dyr, pest, bylder, hagl, græshopper, mørke over hele Egypten og drab på de førstefødte.

I følge jødedommen udvandrede 600.000 israelitter, foruden kvinder og børn, af Egypten og væk fra slaveriet. Moses splittede det Røde Hav og israelitterne lykkedes at udvandre fra slaveriet. De vandrede gennem Sinaj-ørkene, hvor de modtog toraen, som skulle ligge fundamentet for jødernes sociale, religiøse og nationale liv. Fundamentet for jødedommen.

Pesach er derfor en af de tre ældste pilgrimsfejringer, hvor man plejede at tage til templet i Jerusalem for at tilbyde ofringer til Gud. I dag er helligdagen centreret omkring hjemmet, familien og sederfadet.

Forberedelserne inden Pesach

Ingen anden helligdag involverer ligeså meget forberedelse, som Pesach gør. Torahen siger nemlig at man hverken må spise brød eller andet kornbaseret mad, men også at "intet må findes i hjemmet".

Det er grunden til, at mange madvarer er forbudte at have i hjemmet i peasachugen. I det jødiske lovkompendium Shulchan Aruch, står der skrevet at man er forpligtet til at begynde forberedelserne en måned inden helligdagen starter. Dog veksler det meget fra familie til familie hvor meget man går op i disse forberedelser og i reglerne for Pesach.

Men hvilke forbud gælder så egentlig under Pesach? I biblens regler forbydes to ting "se'or" og "chametz", begge ting kan oversættes som "syret". Chametz, er alle ting som har været under en gæringsproces, og se'or er selve midlet til gæringen. Forbuddet mod chametz gælder ifølge rabbinerne alle gærede produkter fra fem slags korn: hvede, byg, havre, rug og spelt. Derfor skal alle varer som indeholder disse slags korn, fjernes og ryddes væk fra hjemmet.

Pesach kan altså godt være noget af en udfordring... også for jøder. Det er en hel uge uden pasta, brød, havregryn og øl, og at hele hjemmet og især køkkenet, bliver grundigt rengjort, for at man på den måde undgår kontakt med krummer fra kiks, kager og knækbrød.

Seder fadet og pesachmåltidet

Intet symboliserer ritualet for hjemmet og familien bedre end Sederfadet, og det rituelle måltid som man spiser under Pesach. Pesach-fejringen indledes med et symbolsk festmåltid, der hedder sederog betyder "orden" på hebraisk. Orden er et godt ord til at beskrive hvordan seder-fadet ser ud, som er et nøje koreograferet fad af mad som symboliserer forskellige ting.

Derfor er de ting, man spiser under Pesach, virkelig food for thought. Hver fødevare på Seder-fadet har sin helt egen betydning. Det første er:

Matzah

Matzah er et fladbrød uden nogle former for gær som spises under Pesach ugen. Til Sedermåltidet- er de placeret under fadet, gemt væk under et klæde. Man placerer tre matzot oven på hinanden, og de tre matzot symboliserer tre grupper af jøder: Rabbinerne, Levitterne og Israelitterne. De tre matzot symboliserer også de tre typer af mel som Abraham bad Sarah bruge under bagningen af matzah, da de tre engle besøgte dem.

På et fad placeret oven på klædet og de tre matza-brød, placerer man de følgende vare:

Et kødben (zeroah)

Et brændt stykket kødben lægges på fadet og symboliserer lammet som blev ofret under udvandringen af Egypten og hvis blod blev smurt på dørstolperne i de jødiske huse, da dødsenglen passerede forbi.

Ægget (Beitzah)

Et hårdkogt æg symboliserer festofret, som i bibelsk tid blev ofret, stegt og spist ved det hellige tempel i Jerusalem.

De bitre urter (Maror og Chazeret)

De bitre urter skal repræsentere den bitre tid under slaveriet i Egypten.

Charoset

Er en blanding af æbler, pærer, nødder og vin, som symboliserer den mørtel som jøderne brugte til at lave mursten for farao og hans folk i Egypten.

Grøntsag (Karpas)

De fleste bruger persille, som hedder Karpas på hebraisk. Denne grøntsag symboliserer håb og fornyelse for fremtiden

Haggadah - hvorfor er denne aften anderledes?

Haggadaen er den jødiske tekst, som sætter ordenen for Pesach aftenen. Man læser i haggadaen ved middagsbordet, og i denne læsning fuldfører man buddet om, at "fortælle din søn" om jødernes befrielse fra Egypten. Den bestemte orden, som iscenesættes ved bordet med udgangspunkt i sederfadet, tager udgangspunkt i bogen om pesachfortællingen.

Haggadaen er den mest populære tekst til en højtid i hjemmet, og har inspireret lærde, digtere og kunstnere i utallige slægter. Blandt andet har den amerikanske forfatter, Jonathan Safran, fortolket haggadaen, og udgav sin version "New American Haggadah" i 2012.

I løbet af aftenen læser man højt af haggadaens historier, sange og regler. Børnene bliver familiens midtpunkt, og der gøres alt for, at vække deres interesse og nysgerrighed. Dette gøres også fordi aftenen kan være meget lang for børn, da Haggadaen er en lang bog.

Helligedagen har med andre ord et pædagogisk sigte: det er faderens pligt at fortælle historien videre om befrielsen.

I de fleste familier er det familiens yngste barn, som skal spørge, hvorfor denne aften er anderledes end alle andre aftener. Hertil gives der fire svar, som skal diskuteres:

Alle andre aftener spiser vi syret og usyret, denne aften er alt usyret.

Alle andre aftenener spiser vi alle slags urter, denne aften særligt bitre urter.

Alle andre aftener dypper vi end ikke en eneste gang, denne aften to gange.

Alle andre aftener spiser vi såvel frit siddende som tilbagelænede, denne aften er vi alle tilbagelænede.

Når alle ritualerne omkring seder-fadet er overstået, sættes fadet væk og her begynder selve middagen. Det kan variere fra familie til familie hvor lang tid der går, men generelt er Pesach kendetegnet som en lang aften. Når maden er spist færdigt, skal børnene ofte finde et stykke af matzeh-brødet, som er blevet gemt væk i begyndelsen af måltidet. Den, som finder brødet, får en præmie.

Byder de messianske tider velkommen

Inden man færdiggøre måltidet, byder man profeten Elias indenfor, som skal komme messias kan komme. Derfor vil de fleste jøder sige, at de byder messianske tider indenfor. Man gør det helt konkret ved at gå hen og åbne døren og lukker den igen.

Pesach har en helt særlig plads for mange jøder, fordi det benytter sig af både historier og ritualer. Beretningen om udvandringen af Egypten er især også en vigtig helligdag for jøderne, fordi det er her, de første gang omtales som et samlet folk med et fællesskab og fælles skæbne.

# data[].attributes.attachment_link.description
Pesach er en af de største og vigtigste helligdage for jøderne og også en af de ældste. Ved denne helligdag fejrer man den store udvandring af de israelittiske slaver fra Egypten. Navnet Pesach, som på engelsk kaldes Passover, kommer fra miraklet da Gud, "forbigik" eller på engelsk "passed over", hjemmet til Israelitterne.

# data[].attributes.headline
Dansk-jødisk kulturarv i synagogen (JIC)

# data[].attributes.subject
Dansk-jødisk kulturarv i synagogen (JIC)

# data[].attributes.body
https://joediskinfo.dk/vidensbank/dansk-joedisk-kulturarv-synagogen-0

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kom med indenfor dørene i Københavns storslåede synagoge.

Denne informationsvideo er en del af trevideoer om dansk-jødisk kulturarv lavet i samarbejde med Danske Kulturperler og Dansk Jødisk Museum.

# data[].attributes.attachment_link.description
Kom med indenfor dørene i Københavns storslåede synagoge. Denne informationsvideo er en del af trevideoer om dansk-jødisk kulturarv lavet i samarbejde med Danske Kulturperler og Dansk Jødisk Museum.

# data[].attributes.body
https://www.kristendom.dk/troens-hovedpersoner/kong-david-omkring-1000-f.kr.

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Adventstiden markerer forventningen om Jesu fødsel som Messias. Nogle af profetierne om Messias kalder ham for Davids søn. Men hvem var denne David?

David, der levede omkring 1000 f.Kr., er en af de mest kendte personer i Det Gamle Testamente. Han var den anden konge over Israel og regerede i 40 år, hvor han formåede at holde sammen på sit land og forsvare sig mod fjender indefra og udefra. Jøderne betragtede ham dengang og i dag som den ideelle konge.

Han anses også som profet og digter. Han har lagt navn til de fleste af Bibelens salmer, og ifølge beretningerne om ham var han en ivrig sanger og citer-spiller. Der var ellers ingen, der havde regnet med, at David skulle blive til noget særligt, da han blev født.

Historikere strides dog om, hvor meget af beretningerne om David, der er historisk korrekte. I de senere år er der kommet en del arkæologiske fund, som ser ud til at bekræfte, at David var en stor konge i Israel. Men uanset hvad står det fast, at David har haft en enorm betydning for eftertiden, både i jødedommen, kristendommen og andre religioner og kulturer.

Mange af de mest kendte beretninger i Det Gamle Testamente omhandler kong David. Det gælder bl.a. historierne om David og Goliat, David og Saul og David og Batseba.

Et uventet besøg

Davids far hed Isaj og var en helt almindelig bonde fra landsbyen Betlehem. Han havde otte sønner, af hvilke David var den yngste. En dag kom den berømte profet Samuel pludselig på besøg i Betlehem. Han indbød Isaj og hans sønner til at deltage i en ofring, men han havde en bagtanke: Gud havde givet ham besked på, at én af Isajs sønner skulle salves til konge af Israel. Den gamle konge, Saul, havde nemlig vendt Gud ryggen og var blevet en dårlig konge. Der havde ellers været store forventninger til ham, da Samuel salvede ham som Israels første konge nogensinde.

Isaj var glad for Samuels invitation og tog alle sine syv voksne sønner med, mens han lod den yngste, David, blive hjemme og passe fårene. Samuel var meget imponeret af Isajs høje, flotte sønner, men idet han gennemgik alle syv, sagde Gud, at det ikke var nogen af dem, der skulle salves til konge. Samuel måtte spørge Isaj, om han ikke havde flere sønner. Så blev der sendt bud efter den yngste søn, David, som der ellers ikke var nogen, der regnede med.

Da Samuel så David, lod Gud ham vide, at det var ham, der skulle salves til konge. Så salvede Samuel David med olie. Dette var den almindelige måde at vise, at en person var udset til at være konge. Det hebraiske ord (og det græske) betyder salvet. Når jøderne senere hen forventede en Messias, så var det også en form for kongeskikkelse.

Saul vidste ikke noget om salvelsen af David og blev ved med at regere nogle år endnu. Men på et tidspunkt kom han i kontakt med David, fordi han havde brug for en citerspiller til at berolige sig. En af hans tjenere foreslog at hyre David, og Saul blev meget godt tilfreds med David.

Lige i panden

Israelitterne lå i krig med deres nabofolk filistrene. Filistrene sendte en hær mod Israel, og kong Saul sendte Israels hær ud for at møde dem på slagmarken. I filistrenes hær var der især én kriger, som var kendt og frygtet af alle. Han hed Goliat og var en kæmpe på over to meters højde. Han stillede sig hver dag frem foran israelitterne og udfordrede dem til at finde en mand, der kunne kæmpe med ham i en tvekamp.

Der var ingen, der turde kæmpe mod Goliat, og det hånede han dem for. Men en dag kom den unge David til hærens lejr for at bringe friske forsyninger til sine tre ældste brødre, som var soldater i hæren. Han så Goliat stå frem og udfordre israelitterne, og han så, hvor bange alle blev for ham. Men han hørte også, at den, der kunne slå Goliat i tvekamp ville få en stor belønning af kong Saul: rigdom, frihed og Sauls egen datter.

Det blev bemærket, at David var meget interesseret i at høre om denne belønning, men både hans ældste bror Eliab og kong Saul gav ham besked på, at han kunne glemme alt om at kæmpe mod Goliat. Han var jo bare en dreng. Alligevel fik David overbevist Saul om, at når han som hyrde kunne kæmpe mod løver og bjørne, så kunne han også kæmpe mod Goliat.

Saul gav David sin egen rustning på, men den kunne han slet ikke bevæge sig i. I stedet for tog David kun sin stav og sin stenslynge med til kampen. David stolede på, at Gud var med ham i kampen, og mod alle odds lykkedes det ham at ramme en sten lige i panden på Goliat, så han faldt om og døde.

Magtkampen

Tvekampen mod Goliat blev begyndelsen på Davids berømmelse, men også på Sauls misundelse mod David. En lang historie fulgte, som man kan læse om i Første Samuelsbog 18-31. Kort fortalt forsøgte Saul at slå David ihjel, så David til sidst blev nødt til at flygte til filistrenes land og komme i filisterkongens tjeneste. Så førte David en filisterhær mod Saul. Da Saul indså, at han ville tabe, begik han selvmord.

Efter Sauls død blev David konge og regerede i 40 år. Undervejs måtte han dog kæmpe for at beholde magten flere gange, bl.a. mod sin egen søn Absalom.

En uimodståelig fristelse

En af de mest berømte historier fra Davids tid som konge handler om en smuk kvinde ved navn Batseba. Det er en historie, som viser, at selv om David i det store hele var en god konge, så var han ikke fejlfri.

David var kommet til at se Batseba i badet, da han en aften stod på sit tag og kiggede ud over byen. David kunne ikke modstå fristelsen, så han sendte bud efter hende. David gik i seng med hende uden at spørge hendes mand, som ikke var hjemme, eller for den sags skyld hende selv om lov.

Der skete imidlertid det lidt uheldige, at Batseba var blevet gravid. David tænkte, at det nok skulle gå, hvis bare han kunne få Batsebas mand, Urias, til at komme hjem på orlov fra hæren og gå i seng med sin kone. Så ville Urias jo tro, at han selv var far til barnet. Urias mødte op hos David, som opfordrede ham til at gå hjem til sin kone, men Urias var solidarisk med sine kammerater og gik ikke hjem. David prøvede at drikke ham fuld, men det nyttede heller ikke.

En dårlig løsning

Nu var David i en alvorlig knibe, så han mente ikke, han havde anden udvej end at sørge for, at Urias blev slået ihjel. Så da han sendte Urias tilbage til hæren, fik han et brev med til hærføreren Joab, som gav ordre til, at Urias skulle sættes i forreste linje og lades i stikken, så der var størst mulig sandsynlighed for, at han ville dø. Det gjorde han også, og siden har man kaldt sådan en udsat post for en uriaspost.

David mente nu, at sagen var klaret, men Gud sendte profeten Natan til ham for at overbevise ham om det modsatte. Da David blev klar over, hvor galt det, han havde gjort, var, bekendte han sin synd, men den fik stadig konsekvenser: David og Batsebas søn døde syv dage efter fødslen.

David levede mange år endnu. Han førte talrige krige for Israel, men døde ikke i nogen af dem. Han døde fredeligt af alderdom i sin seng, og da han var død, blev hans søn Salomo konge efter ham. Salomo var den sidste konge, som kunne holde sammen på hele riget. Efter hans død blev riget delt, men Davids efterkommere regerede stadig over den sydlige del af riget, Juda, i flere hundrede år, indtil deres land blev erobret af babylonerkongen Nebukadnesar i 597 f.Kr.

Davids søn

Omkring 1000 år efter Davids død var der blandt jøderne en tæt atmosfære af forventning om en Davids søn: Messias. Jødernes land var under romersk herredømme, og man længtes tilbage mod fortidens store idealkonge. Man læste profetierne i Esajas' Bog kapitel 11 om en efterkommer af David, som skulle oprette et evigt fredsrige.

På den tid stod en af Davids efterkommere frem som prædikant. Han var Jesus fra Nazaret, og mange anså ham for at være den ventede Davids søn. Han skuffede dog jødernes forventninger. Han rejste til Jerusalem, og i stedet for at blive kronet til konge og smide romerne ud blev han henrettet som en gemen forbryder. Men da han åbenbarede sig som den opstandne for sine tilhængere, blev tilhængerne overbevist om, at Davids søns rige var noget helt andet, end de havde forventet: et evigt, himmelsk rige, ikke en konkret, politisk stat på jorden.

# data[].attributes.attachment_link.description
David, der levede omkring 1000 f.Kr., er en af de mest kendte personer i Det Gamle Testamente. Han var den anden konge over Israel og regerede i 40 år, hvor han formåede at holde sammen på sit land og forsvare sig mod fjender indefra og udefra.

# data[].attributes.body
https://www.religion.dk/leksikon/templet-i-jerusalem

# data[].attributes.attachment_link.description
Danmarks største religionsportal med levende og engageret debat, nyheder og baggrundsartikler om religion i Danmark og udlandet.

# data[].attributes.headline
Hvad betyder Grædemuren for jøder? (Religion)

# data[].attributes.subject
Hvad betyder Grædemuren for jøder? (Religion)

# data[].attributes.body
https://www.religion.dk/sp%C3%B8rg-om-religion/hvad-betyder-gr%C3%A6demuren-j%C3%B8der

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Grædemuren er resterne af et gammelt helligt tempel, der blev brugt til offertjeneste. Her oplever man historiens vingesus, svarer den jødiske panelist Hanna Skop
Spørgsmål:
Hvad betyder Grædemuren for jøder? Er det noget, man skal have besøgt, hvis man er jøde?

Med venlig hilsen
Jani
Svar:
Kære Jani

Grædemuren er resterne af det andet tempel, som blev ødelagt af romerne i år 70 e.a.t. Det blev bygget på samme sted som det første tempel; det tempel, som kong Salomon byggede omkring år 1000 f.a.t.

Templet blev betegnet som helligdommen og blev benyttet til den daglige offertjeneste. Templet blev et samlingspunkt for hele det jødiske folk, og var folkets stolthed.

Efter år 70 har man holdt fastedag hvert år på den dato, som templerne blev ødelagt på, nemlig den 9. i den jødiske måned av. I dag benyttes udtrykket Grædemuren ikke længere. Ordet er erstattet af ordet Vestmuren. Når man befinder sig der, oplever man historiens vingesus.

Du spørger, om man skal have været der. Det er ikke noget religiøst påbud, men de fleste jøder vil, når de befinder sig i Israel, aflægge Vestmuren et besøg.

Med venlig hilsen
Hanna Skop
Jøde og pensioneret skolepsykolog
Svaret giver udtryk for panelistens holdning. Religion.dk har inviteret religionsforskere og repræsentanter fra forskellige religioner og religiøse grupperinger til at besvare de spørgsmål, som sendes til "Spørg om religion". Alle svar i "Spørg om religion" giver udtryk for panelisternes egen holdning, ikke for hvad religion.dk mener.

# data[].attributes.attachment_link.description
Grædemuren er resterne af et gammelt helligt tempel, der blev brugt til offertjeneste. Her oplever man historiens vingesus, svarer den jødiske panelist Hanna Skop Spørgsmål: Hvad betyder Grædemuren for jøder? Er det noget, man skal have besøgt, hvis man er jøde?

# data[].attributes.body
https://filmcentralen.dk/grundskolen/film/dear-god

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
"Dear God" tegner et stemningsmættet portræt af det støvede Dead Letters Office og stedets postmester. I en fabriksbygning i Jerusalems industrikvarter ligger det israelske postvæsens afdeling for strandet post. Her modtager Avi Yaniv breve til Gud, skrevet af mennesker fra hele verden, der har noget på hjerte og ønsker sig, at livet bliver anderledes. En dag om året bringes de mange hundrede breve til Gud til deres rette destination. Avi Yaniv, "Guds postmester", tager brevene med ned til grædemuren for at putte ønskerne ind i murens sprækker.

# data[].attributes.attachment_link.description
"Dear God" tegner et stemningsmættet portræt af det støvede Dead Letters Office og stedets postmester. I en fabriksbygning i Jerusalems industrikvarter ligger det israelske postvæsens afdeling for strandet post. Her modtager Avi Yaniv breve til Gud, skrevet af mennesker fra hele verden, der har noget på hjerte og ønsker sig, at livet bliver anderledes.

# data[].attributes.body
https://joediskinfo.dk/vidensbank/zionisme

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Zionismen har sine rødder 4000 år tilbage men opstod i slutningen af 1800-tallet som national ideologi og politisk bevægelse.

Zionismen som national ideologi og politisk bevægelse er et vigtigt kapitel i det 19. århundredes europæiske historie, men har sine rødder 4000 år tilbage, da Gud, som det fortælles i 1. Mosebog, lovede Abraham Kanaans land.

Der har boet jøder i det, der i dag hedder Israel siden udvandringen fra Egypten, og jøder har i lange perioder haft national selvbestemmelse der. Derfor indtager den flere tusindårige drøm om at vende tilbage til det forjættede land en afgørende plads i jødisk historie, religion og kultur.

Zionismens formål har ændret sig i takt med den historiske udvikling. Hvor hovedformålet i begyndelsen var oprettelsen af et jødisk hjemland, blev det efter realiseringen i 1948 påkrævet at fremme indsamlinger til fordel for Israel, udbrede kendskabet til Israel gennem et omfattende informationsarbejde og være behjælpelig med aliyah (indvandring til Israel) samt almindelige rejser til Israel. Alt sammen tiltag, hvis formål var og stadig er at styrke det jødiske fællesskab og at sikre Israels fortsatte eksistens inden for faste og sikre grænser.

Zionismen som bevægelse har både mødt massiv modstand men også enorm støtte blandt jøder og ikke-jøder over hele verden. De mange forskellige grupperinger har med tiden betydet, at både religiøs og ikke-religiøs, praktiker og idealist, soldat og pacifist har kunnet finde sin egen plads i denne verdensomspændende bevægelse, hvis mål er at bevare jødisk liv, kultur og religion i et jødisk hjemland, hvilket har været den ideologiske fællesnævner gennem alle årene. Modstanden har ofte været koblet til mellemøstkonflikten som strækker sig tilbage til 1917 før oprettelsen af staten Israel. Der har vært mange forsøg på at løse konflikten uden held, hvilket har resulteret i en historisk kompleks og betændt konflikt. Hvor kritik af staten Israel på samme linje med måden at kritisere andre stater er berettiget, har problemet ofte været, at jøder over hele verden oplever at blive stillet kollektivt til ansvar for Israel. Dette har forårsaget, at kritikken rettes mod jøder og ikke mod staten. Dermed er kritikken ikke længere på linje med kritik af andre stater men tager i stedet en diskriminerende karakter af en global befolkningsgruppe.

Kort kronologi frem til oprettelsen af Israel:

1886: Theodor Herzl udgiver bogen "Judenstaadt" i hvilken han argumenterer for nødvendigheden af etableringen af et sikkert hjemland for verdens jøder. Han spår, at det højest vil tage 50 år at danne en jødisk stat.

1897: Den første zionistkongres finder sted i Basel. Samtidig grundlægges Den zionistiske verdensorganisation.

1903: Dansk Zionistforbund grundlægges. Første formand er Louis Frænkel.

1909: Den første kibbutz i Palæstina grundlægges af jøder fra Rusland.

1917: Balfour-deklarationen vedtages i Storbritannien. Briterne støtter ideen om oprettelsen af et jødisk hjemland og lover samtidig også et hjemland til araberne i Palæstina.

1934-36: Den arabiske befolkning i Palæstina gør oprør mod det britiske mandat og den
stigende jødiske indvandring.

1937: Den britiske Lord Peel anbefaler en deling af det britiske mandat i Palæstina i to dele, en arabisk og en jødisk, og med fortsat britisk mandat over Jerusalem.

1939: 2. Verdenskrig med jødeforfølgelser i Europa begynder. Samtidig udsender den britiske regering en såkaldt hvid bog, der begrænser jødisk indvandring til Palæstina til 75.000 årligt.

1947: FNs generalforsamling stemmer for oprettelsen af en jødisk og en arabisk stat i Palæstina. Jøderne accepterer beslutningen, mens araberne forkaster den.

1948: David ben Gurion erklærer staten Israels oprettelse, hvilket resulterer i fem arabiske nationers øjeblikkelige angreb på den nye stat. Ca. 650.00 palæstinensere fordrives eller flygter under krigen.

# data[].attributes.attachment_link.description
Zionismen har sine rødder 4000 år tilbage men opstod i slutningen af 1800-tallet som national ideologi og politisk bevægelse. Zionismen som national ideologi og politisk bevægelse er et vigtigt kapitel i det 19. århundredes europæiske historie, men har sine rødder 4000 år tilbage, da Gud, som det fortælles i 1.

# data[].attributes.body
https://folkedrab.dk/eksempler-paa-folkedrab/holocaust/retsopgoer-erindring-benaegtelse/oprettelsen-israel

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Zionismens grundlægger Theodor Herzl (1860-1904) var i det sidste årti af 1800-tallet korrespondent for en østrigsk avis i Paris. Det var under opholdet i Frankrig og mødet med fransk antisemitisme, at han ændrede opfattelse af "det jødiske spørgsmål". Integration og assimilation (tilpasning) i de europæiske samfund, var nytteløs. I 1896 skrev han bogen der Judenstaat (Jødestaten), hvori han argumenterede for grundlæggelsen af en jødisk stat, helst i Palæstina.

Zionisme og jødisk indvandring i Palæstina

I slutningen af det 19. århundrede opstod den zionistiske bevægelse, som er baseret på en idé om en jødisk stat i det bibelske hjemland. Bevægelsen byggede på et gammelt religiøst håb om tilbagevenden til Zion (Tempelbjerget - synonym for den hellige by Jerusalem). Den udsprang af 1800-tallets nationale strømninger, som førte til etablering af nye nationalstater over hele verden. Dertil kom en skuffelse over, at antisemitismen ikke aftog, på trods af jødernes integration i de europæiske samfund.

De tidlige zionister opkøbte land af de tyrkiske myndigheder, som indtil 1917 kontrollerede området. Russiske jødeforfølgelser i starten af det 20. århundrede satte for alvor gang i indvandringen til Palæstina, og i løbet af 1920erne og 1930erne femdobledes det jødiske indbyggertal.

Palæstina som britisk mandat

Efter 1. Verdenskrig og Osmannerrigets fald (stort tyrkisk rige grundlagt 1281), overtog Storbritannien kontrollen med Palæstina som såkaldt mandatområde. I den forbindelse lovede man at se positivt på ønsket om en jødisk stat.

Det britiske mandat var præget af voldelige konflikter mellem de jødiske indvandrere og det arabisk-palæstinensiske befolkningsflertal. I 1939 var det tydeligt for englænderne, at en krig mod Tyskland var uundgåelig. Det var således vigtigt at holde sig på god fod med landene i Mellemøsten for at undgå, at de allierede sig med tyskerne.

I Mellemøsten var der stærk modstand mod en jødisk stat i Palæstina. Derfor besluttede de engelske myndigheder at indføre restriktioner på salg af jord til jøder og begrænse antallet af indvandrere. Denne beslutning kom på et kritisk tidspunkt for Europas jøder, der netop i disse år forsøgte at emigrere for at undgå nazisternes forfølgelser. Fra starten havde zionisterne ikke mange tilhængere i Tyskland, men under nazismen fordobledes tilslutningen og gjorde dermed Palæstina til det oplagte mål.

Jødiske flygtninge

Da 2. Verdenskrig sluttede i 1945, fortsatte englænderne den restriktive indvandringspolitik, men på det tidspunkt var der tusinder af overlevende jøder, som med alle midler forsøgte at komme til Palæstina. Efter at have mistet alt, ønskede de nu at starte en ny tilværelse, fri for diskrimination og antisemitisme.

Billeder af de overlevende fra kz-lejrene og af synkefærdige skibe fyldt med flygtninge øgede omverdenens sympati for tanken om en jødisk stat - særligt da englænderne åbnede ild mod flygtningene for at få dem til at vende om. Som reaktion gjorde jødiske undergrundsbevægelser i Palæstina modstand og begyndte at udføre terrorangreb på englænderne. Problemet var, at zionisternes krav om en uafhængig jødisk stat bragte dem på kollisionskurs med den arabiske befolkning, der hele tiden havde levet i området.

Oprettelsen af Israel

I 1947 overlod England spørgsmålet om etableringen af en jødisk stat til det nyoprettede FN. Her vedtog man en resolution, som delte området i en jødisk og en arabisk stat. Resolutionen blev afvist af de arabiske indbyggere, som protesterede mod, at halvdelen af deres land skulle gives til det jødiske samfund, som på det tidspunkt kun udgjorde ca. en tredjedel af den samlede befolkning. Jøderne accepterede resolutionen, og den 14. maj 1948 blev den jødiske stat Israel proklameret.

Det udløste dagen efter den første arabisk-israelske krig, som endte med israelsk sejr og en væsentlig udvidelse af territoriet i forhold til FN's delingsplan. Samtidig blev resten af de ikke-jødiske dele af Palæstina besat af Jordan (Vestbredden) og Egypten (Gazastriben). 750.000 palæstinensere blev fordrevet fra området.

I 1950'erne og 1960'erne steg den jødiske indvandring kraftigt, ligesom opløsningen af Sovjetunionen i 1989 medførte yderligere en million immigranter.

Konflikter

Israel blev ikke det sikre tilflugtssted, som jøderne havde haft forhåbninger om. Forholdet mellem Israel og de arabiske lande har været præget af krige og kriser siden statens oprettelse, og Mellemøsten betragtes i dag som et af verdens brændpunkter.

Truslen mod Israels eksistens, det palæstinensiske flygtningeproblem og Israels besættelse af arabiske landområder er nogle af de faktorer, der har forhindret en varig fred. Spændinger, voldelige konflikter og terrorhandlinger præger hverdagen.

Internt opleves det voksende muslimske mindretal og de mange ikke-jødiske indvandrere som en trussel mod den jødiske stat. Hertil kommer et problematisk modsætningsforhold mellem de ultra-ortodokse jøder, som aldrig har været tilhængere af zionismen, og ikke-religiøse jøder. Desuden sættes der i flere kredse i stigende grad spørgsmålstegn ved, om zionismen har en plads i en moderne, globaliseret verden.

# data[].attributes.attachment_link.description
Oprettelsen af staten Israel skete i 1948 i efterdønningerne fra Holocaust, hvor store flygtningestrømme satte kursen mod Israel. Men det var ikke alene Holocaust, der var årsagen til statens fødsel. Tanken om et jødisk hjemland opstod allerede i slutningen af det 19.

# data[].attributes.body
https://joediskinfo.dk/vidensbank/aliyah-udvandring-til-israel

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Aliyah er et hebraisk ord, der bruges om en person, som vælger at bosætte sig i Israel. At udvandre til Israel kalder man "at gå på aliyah". Gennem tiden har historiske begivenheder været årsag til flere aliyah-bølger.

Undertrykkelse, forfølgelse og pogromer har alle været årsager til, at jøder har valgt at rykke deres tilværelse op med rode og begynde en ny i Israel. Andre har haft et brændende ønske om at være med til at opbygge landet, men også begrænsninger for at leve et jødisk liv og senest terrorisme har haft betydning.

Den dansk-jødiske menighed har gennem årene bidraget godt til indvandringen til Israel. Årsagen har sjældent været diskrimination, men skal snarere findes i ønsket om at opretholde en jødisk identitet. Der er så få jøder i Danmark, at det kan være svært at finde en jødisk partner og leve et traditionelt jødisk liv. Hvis mulighederne yderligere begrænses af trusler mod grundsten i den jødiske identitet, som fx et forbud mod omskæring, kan navnlig unge jøder føle sig fristet til at forlade deres fædreland - og de vender ofte blikket mod Israel.

Aliyah er ikke et nyt begreb - den første indvandringsbølge fandt sted fra 1882, altså for næsten 130 år siden. Her er en kort tidstavle over indvandringsbølger til Israel

1882 - 1903: Den første indvandring til Palæstina udgjorde ca. 25.000 jøder navnlig fra Østeuropa. Det var folk, der ønskede at dyrke kollektivt landbrug og samtidig genopvække det jødiske folk ideologisk, nationalt og sprogligt.

1904 - 14: Den anden bølge af jødisk indvandring blev igangsat af pogromer i Rusland. Ca. 40.000 fortrinsvis socialistiske pionerer sluttede sig til landbrugskollektiverne.

1919 - 23: Efter 1. Verdenskrig ankom ca. 35.000 nye indvandrere til det britiske mandatområde i Palæstina. De deltog i grundlæggelsen af en fagforening for arbejderne, og oprettede kollektive landbrug, kibbutzerne, og kooperative landbrug, moshaverne.

1924 - 28: Den fjerde aliyah-bølge bragte cirka 67.000 jøder til landet. Denne gruppe var fortrinsvis fra middelklassen, og mange var på flugt fra antisemitismen i Polen. De bosatte sig i byerne, især i Tel Aviv, hvor de etablerede sig som småhandlende og erhvervsdrivende.

1929 - 39: Da de europæiske lande begyndte at lukke grænserne for jøder gennem det såkaldte 'white paper of 1939', forsøgte mange at redde livet ved at udvandre til Palæstina. Selv om englænderne forsøgte at stoppe det, lykkedes det ca. 250.000 jøder at komme til Palæstina.

1948 - 52: Næsten 700.000 jøder, hovedsagligt Holocaustoverlevende fra 42 lande, ankom i efterkrigsårene til det nyoprettede Israel. I de senere år har Israel modtaget flere grupper af immigranter, ikke mindst ca. 1 million fra det tidligere Sovjetunionen.

Jøder fra det tidligere Sovjetunionen ankommer til Israel

Etiopiske jøder er kommet til Israel i fire grupper mellem 1934 - 1999. I 1991 ankom ca 14.000 jøder fra Etiopien i en massiv israelsk redningsaktion.

Sideløbende med de større aliyahbølger har der været en stille strøm af jøder fra Vesten. I dag går fx stadig flere franske jøder på aliyah af frygt for terror og antisemitisme i hjemlandet.
Læs mere om zionismens rødder her

# data[].attributes.attachment_link.description
Aliyah er et hebraisk ord, der bruges om en person, som vælger at bosætte sig i Israel. At udvandre til Israel kalder man "at gå på aliyah". Gennem tiden har historiske begivenheder været årsag til flere aliyah-bølger. Undertrykkelse, forfølgelse og pogromer har alle været årsager til, at jøder har valgt at rykke deres tilværelse op med rode og begynde en ny i Israel.

# data[].attributes.body
https://www.bibelselskabet.dk/brugbibelen/bibelenonline/Matt/5

# data[].attributes.attachment_link.description
I er jordens salt. Men hvis saltet mister sin kraft, hvad skal det så saltes med? Det duer ikke til andet end at smides ud og trampes ned af mennesker. I er verdens lys. En by, der ligger på et bjerg, kan ikke skjules.

# data[].attributes.body
https://www.kristendom.dk/indf%C3%B8ring/hvad-er-en-lignelse

# data[].attributes.attachment_link.description
Jesus brugte ofte lignelser, når han underviste disciplene og folkeskarerne omkring ham. De første kristne mente, at lignelserne gemte på en skjult hemmelighed, mens man idag mener, at de var et pædagogisk redskab

# data[].attributes.body
https://www.bibelselskabet.dk/jesus

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Man kan læse om Jesus i de fire evangelier. Han bliver født af en kvinde, Maria. Det er vigtigt, for dermed siges, at Jesus er et menneske, eller som man sagde det i den tidlige kirke: Jesus er sandt menneske. Men samtidig er Jesus også - igen sagt med den tidlige kirkes ord - sand Gud.

Det fremgår af evangeliernes beretning om, hvordan Jesus er blevet til: Helligånden har nemlig 'overskygget' Maria, hvilket vil sige, at Helligåndens kraft er kommet til og over Maria. Hun bliver gravid, og det barn, hun føder, er således et menneskebarn, men det er samtidig også Guds søn. Eller sagt med andre ord: Jesus fødes som et menneske ind i en familie med en far (Josef) og en mor ( Maria), og sidenhen får han også søskende. Men Jesus har fra den allerførste begyndelse også et andet tilhørsforhold: Han har Gud som far og er derfor Guds søn.

Født i en stald i Betlehem

Om Jesus' fødsel fortæller Lukasevangeliet, at han fødes i en stald i Betlehem. Det kan man læse om i det, man plejer at kalde Juleevangeliet.

Egentlig bor hans forældre i Nazaret, men den romerske Kejser Augustus, som har besat Israel på det tidspunkt, vil gerne vide, hvor mange undersåtter, han har. Derfor afholdes der folketælling i landet, og hver eneste person må drage hen til den by, som hans slægt stammer fra, for at blive skrevet på en folketællingsliste.

Josef nedstammer fra Kong Davids slægt, som kommer fra Betlehem, så Josef og Maria må vandre den lange vej fra Nazaret til Betlehem, selv om Maria er højgravid. Hun føder sit barn i Betlehem, men fordi der er så mange mennesker i byen i anledning af folketællingen, er der ikke plads til dem på byens kroer, men kun i en stald, hvor Maria føder Jesus.

Flugten til Ægypten

Evangelisten Matthæus beretter, hvordan forældrene må flygte med deres nyfødte dreng til Ægypten, fordi kongen, Herodes, vil slå Jesus ihjel af frygt for, at Jesus skal vokse op og blive en konkurrent. Da Herodes dør, vender den lille familie tilbage til Nazaret, hvor Jesus vokser op.

Hans far er tømrer og et godt gæt er, at Jesus også er blevet oplært i samme fag. Men det er kun et gæt, for der fortælles ikke noget i evangelierne om Jesus' barndom og opvækst. Vi ved fra forskellige notitser i evangelierne (for eksempel Matthæusevangeliet 13,55), at Jesus har fået yngre søskende.

Jesus som 12-årig i templet

Jesus vokser op som jøde, og derfor besøger han Jerusalem sammen med sine forældre i forbindelse med den jødiske påskefest ( Lukasevangeliet 2,41-51). Jesus er på det tidspunkt 12 år.

Det interessante ved beretningen om dette besøg er, at Jesus bliver væk fra forældrene. De finder ham i Templet med en kreds af lærde jøder og skriftkloge om sig, som han udlægger den jødiske hellige skrift for. Det er det, vi kalder for Det Gamle Testamente. Da hans forældre siger, at de har ledt efter ham, forklarer han dem, at han jo må være i sin fars hus. Lukas fortæller altså, at Jesus allerede som dreng ved, at han har en særlig opgave.

Jesus bliver døbt og fristet

Alle fire evangelister fortæller, at Jesus bliver døbt af sin fætter, Johannes Døber, da han er omkring 30 år. Ved dåben kommer Helligånden over ham, og Gud siger, at Jesus er hans søn.

Herefter bliver Jesus ført ud i ørkenen, hvor han er i 40 dage. I ørkenen frister Djævelen ham ved blandt andet at love ham hele verden, hvis han vil tilbede Djævelen i stedet for Gud, men Jesus modstår alle fristelser og ender med at vise Djævelen fra sig med ordene: Vig bort, Satan ( Matthæusevangeliet 4,10). Dette tema går igen i fastetiden, som indledes med fastelavn.

Disciple og forkyndelse

Jesus samler 12 mænd om sig, som bliver hans nærmeste tilhængere. De kaldes disciple - altså elever eller 'lærlinge.' Sammen med dem og en del andre tilhængere begynder Jesus en rejse rundt i Israel.

På sin rejse helbreder han syge og handicappede og vækker døde til live. Han fortæller om Gud, at Gudsriget og Guds herredømme er nær og om, hvordan livet i Gudsriget er. Han fortæller også om, hvem Gud er, og hvordan Gud vil have, at man skal leve.

Og ikke mindst tilgiver Jesus mennesker deres synder. Det kan ellers kun Gud gøre, men Jesus viser på den måde, at han er Gud, og at man møder Gud, når man møder Jesus.

Vejen, sandheden og livet

Jesus fortæller også sine disciple og folk i det hele taget om sit forhold til Gud.

Jesus siger om sig selv, at han er vejen, sandheden og livet. Han ikke alene ved, hvad vejen, sandheden og livet er - han er selv selve vejen og sandheden og livet. Det vil sige, at vejen til Gud går gennem Jesus, eller sagt med andre ord: Hvis man kender Jesus, kender man Gud.

Selv om, eller måske fordi, Jesus ikke alene er et menneske, men Guds søn, bryder han en række af de jødiske love og regler og underkender de religiøse lederes autoritet.

Korsfæstelse, død, begravelse og opstandelse

Fordi Jesus altså opfører sig som Guds særligt udvalgte, og fordi han kritiserer templet og de religiøse regler, som var hele omdrejningspunktet i jødedommen, kommer han i strid med de religiøse ledere, de skriftkloge og ypperstepræsterne. De konspirerer derfor for at få ham henrettet af den romerske besættelsesmagt med den anklage, at Jesus kalder sig selv for Guds søn og jødernes konge.

Deres forehavende lykkes, og da Jesus er omkring 33 år, bliver han henrettet på et kors og siden begravet. Men dermed slutter historien ikke. For tre dage efter går nogle af de kvinder, som havde fulgt ham, ud til hans grav og finder den tom. En engel fortæller dem, at Jesus er opstået fra de døde. Alt dette foregår i påsken.

Kristi Himmelfart

Efter at Jesus er stået op af graven, viser han sig for sine disciple som et levende menneske, der spiser og drikker, og som man kan røre ved. Så selv om Jesus også kan gå gennem døre efter opstandelsen ( Johannesevangeliet 20,26), er det vigtigt at fortælle, at han ikke er et spøgelse, men stået op fra de døde med hud og hår og krop.

Efter fyrre dage stiger Jesus til himmels. Han er ikke længere bundet til et bestemt sted og en bestemt tid, men stiger op til himlen, som er tæt på alle mennesker, alle steder, til alle tider. Kristi Himmelfart fejrer man på dagen af samme navn.

Jesus og Paulus

Det er især evangelierne, der fortæller om Jesus, men man kan også læse om ham i brevene i Det Nye Testamente, navnlig i de breve, Paulus har skrevet. Der står ikke så meget om, hvordan Jesus levede, men mere om, hvordan de første kristne forstod, hvad det betød, at Jesus var Guds søn, og at han opstod fra de døde. Det betød, at der nu var et håb om og en tro på, at Guds magt er stærkere end dødens og mørkets, og at der altid er mere at sige om et menneskeliv end død og undergang.

Jesus og Det Gamle Testamente

Der står ikke noget direkte om Jesus i Det Gamle Testamente, men mange, mange gange i Det Nye Testamente henviser forfatterne alligevel til Det Gamle Testamente og citerer fra det, når de fortæller om Jesus. Man ser med andre ord Jesus som opfyldelsen af profetier, håb og forventninger i Det Gamle Testamente. Når man læser Det Gamle Testamente som kristen, læser man det uvilkårligt i lyset af Det Nye Testamente, og i det lys er der tydeligt en række steder i Det Gamle Testamente, som peger frem mod Jesus.

# data[].attributes.attachment_link.description
Man kan læse om Jesus i de fire evangelier. Han bliver født af en kvinde, Maria. Det er vigtigt, for dermed siges, at Jesus er et menneske, eller som man sagde det i den tidlige kirke: Jesus er sandt menneske. Men samtidig er Jesus også - igen sagt med den tidlige kirkes ord - sand Gud.

# data[].attributes.headline
Har du styr på den kristne påske? (Kristendom)

# data[].attributes.subject
Har du styr på den kristne påske? (Kristendom)

# data[].attributes.body
https://www.kristendom.dk/indf%C3%B8ring/den-kristne-p%C3%A5ske-dag-dag

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Ved du egentlig, hvad der skete i påskeugen? Få et overblik over begivenhederne - fra palmesøndag til 2. påskedag

At Jesus blev født julenat i en stald i Betlehem ved de fleste. Men hvornår spiste Jesus påskemåltid med sine disciple, og hvornår blev han korsfæstet? Her får du en kort oversigt over påskeugens begivenheder.
Få et overblik over påsken på 60 sekunder:
Palmesøndag

Palmesøndag er søndagen inden påske. Det er dagen, hvor Jesus rider ind i Jerusalem på et æsel og modtages som en konge af masserne med jubelråb og viftende palmeblade. Det er også dagen, hvor han bliver salvet af kvinden fra Betania.

Skærtorsdag

Skærtorsdager den dag, hvor Jesus spiser det sidste måltid sammen med sine disciple og indstifter nadveren, der sammen med dåben udgør den lutherske kristendoms to sakramenter. Indstiftelsen er beskrevet i Matthæusevangeliet 26, men det er ordlyden fra Paulus' første brev til Korintherne kapitel 11, der er bevaret i folkekirkens liturgi:

"... Herren Jesus i den nat, da han blev forrådt, tog et brød, takkede, brød det og sagde: "Dette er mit legeme, som gives for jer; gør dette til ihukommelse af mig!" Ligeså tog han også bægeret efter måltidet og sagde: "Dette bæger er den nye pagt ved mit blod; gør dette, hver gang I drikker det, til ihukommelse af mig!".

Ved samme måltid bliver Jesus forrådt af Judas for 30 sølvpenge. Judas er af Jesu profeti om, at en af de tolv vil forråde ham, udset til dette. Senere går Jesus ud i Getsemane Have og beder om at måtte slippe for det, som han ved venter langfredag. Han bliver dog som bekendt arresteret og ført bort.

Apostlen Peter følger efter, men nægter tre gange i løbet af natten, at han kender Jesus. også dette havde Jesus forudset og sagt: at inden hanen galer to gale, skulle Peter have fornægtet ham tre gange. Peter græder bitterligt, da det går op for ham.

Rundt om i landet er man i stadig stigende grad begyndt at holde måltidsgudstjenester Skærtorsdag. Nogle af dem er reelle middage, andre er mere symbolske, men alle spises til minde om dengang, hvor Jesus afbrød det jødiske påskemåltid og indstiftede den nye pagt: Nadveren, som vi stadig spiser hver søndag til hans ihukommelse.

Ordet 'skær' i dagens navn betyder ren. Det er også den aften, hvor Jesus vasker disciplenes fødder.

Langfredag

Dette er dagen, hvor Jesus bliver forhørt af den romerske statholder Pontius Pilatus, der ender med at overlade dommen til folkemasserne. De dømmer Jesus skyldig, og kræver Barabbas, en hærdet massemorder, frigivet.

Selv vasker Pilatus sine hænder i offentligheden, inden Jesus - pisket og tornekronet - selv må bære korset ad Via Dolorosa - smertens vej - op til Golgata, hovedskalsbjerget, hvor han bliver korsfæstet.

Der hænger han med en forbryder på hver side af sig, fortælles det. Den ene spotter ham, mens den anden beder Jesus om at huske ham, når Jesus igen er 'i sit rige'. "Sandelig siger jeg dig, i dag skal du være med mig i Paradis", er svaret fra Jesus til ham. I den niende time råber Jesus: "Eli! Eli! Lema sabaktani?" Det betyder: Min Gud, min Gud, hvorfor har du forladt mig?

Han udånder, oglangfredagsmørketsænker sig over jorden.

Alligevel er håbet tændt, som vi synger det i en af langfredags mest elskede salmer: "Hil dig, frelser og forsoner", der slutter med ordene: "Ræk mig hånd, når øjet brister, sig vi går til Paradis".

I nogle kirker begynder man også at have såkaldt liturgiske musikgudstjenester langfredag, hvor man med ord og toner følger Jesus på vej op til Golgata.

Påskedag

Dette er dagen, hvor kvinderne ser, at stenen er væltet fra graven, og Jesus er væk.

En engel i funklende klæder møder dem og fortæller, at ham, de søger, ikke længere er her, at han er genopstanden og gået forud til Galilæa, stedet hvor Jesu prædikenvirksomhed tog sit udgangspunkt.

Kvinderne skynder sig væk - fulde af skræk og undren over, hvad der er sket. Og de tør ikke sige det til nogen.

Dagen har ikke nogen specifik bibelsk betydning, om end påskeglæden sagtens kan fejres endne en dag, hvilket den også bliver overalt i landets kirker, hvor påskens glade budskab endnu engang læses.

# data[].attributes.attachment_link.description
Ved du egentlig, hvad der skete i påskeugen? Få et overblik over begivenhederne - fra palmesøndag til 2. påskedag At Jesus blev født julenat i en stald i Betlehem ved de fleste. Men hvornår spiste Jesus påskemåltid med sine disciple, og hvornår blev han korsfæstet? Her får du en kort oversigt over påskeugens begivenheder.

# data[].attributes.body
https://www.folkekirken.dk/aarets-hoejtider/kristi-himmelfart

# data[].attributes.attachment_link.description
Kristi himmelfart er en højtid, der har en helt særlig teologisk betydning. Her fejrer vi, at Jesus forlader jorden for at vende tilbage som Helligånd.

# data[].attributes.body
https://www.religion.dk/kristendom/kristi-himmelfart

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Kristi himmelfart er for mange måske blot endnu en fridag i forbindelse med forårets mange helligdage. Kristi himmelfart ligger mellem påske og pinse, og dagen kan godt blegne lidt ved siden af de to højtider, men begivenheden har en helt særlig teologisk betydning

Mellem påske og pinse falder Kristi himmelfart. Dagen er markeret som en helligdag i Danmark, og selvom det nok er fåtallet, der bruger dagen på religiøse aktiviteter, så har begivenheden alligevel en væsentlig betydning i den kristne kirke.

På denne dag markerer kristne blandt andet, at Jesus steg til himmels, hvor han ifølge den kristne tro er siddende ved Guds højre hånd.

Vil du vide mere om kristendommen? Læs vores temaside her.

Indhold

Hvad er Kristi himmelfart?

Hvad skete der ved Kristi himmelfart?

Hvorfor fejrer man Kristi himmelfart?

Flere betydninger af Kristi himmelfart

Hvordan fejrer man Kristi himmelfart?

Hvornår steg Jesus til himmels?

Hvor foregik Kristi himmelfart?

Hvad er himlen?

Kristi himmelfart i Bibelen

Kristi himmelfart i Koranen

Kristi himmelfart i kunsten

Kristi himmelfart i kirken

Himmelrejse i andre religioner

Hvornår er det Kristi himmelfart?

Hvad er Kristi himmelfart?

Kristi himmelfart er en kristen højtid. I Danmark og en række andre vestlige lande har Kristi himmelfart status som helligdag, og derfor nyder mange en ekstra fridag eller sågar en miniferie.

Dagen falder altid en torsdag, tidligst den 30. april og senest den 3. juni.

På Kristi himmelfart fejrer kristne, at Jesus efter sin genopstandelse påskedag fór til himmels, hvor han, som det også lyder i trosbekendelsen, er siddende ved Guds højre hånd.

Hvad skete der ved Kristi himmelfart?

Påskeugen indeholder de mest dramatiske begivenheder i Bibelen. Fra Jesu triumferende ankomst til Jerusalem palmesøndag, hans korsfæstelse og død langfredag til hans genopstandelse påskedag.

På den 40. dag for sin genopståen forlod Jesus jorden og fór til himmels. Den mest uddybende beretning af Kristi himmelfart står i første kapitel af Apostlenes Gerninger i Det Nye Testamente.

Dagen hvor Jesus steg til himmels fortalte han disciplene, at de skulle blive i Jerusalem, hvor de skulle vente på Helligånden, der ville døbe dem og give dem kraft. Det er denne begivenhed, kristne fejrer ved pinse.

Da han havde fortalt dem dette, blev han ført op i himlen af en sky. Mens disciplene kiggede op mod Jesus i himlen, blev de pludseligt afbrudt af to hvidklædte mænd, sandsynligvis engle, der fortalte, at Jesus ville komme tilbage på samme måde, som han fór til himmels.

Der er flere fortolkninger af, hvad der menes med, at Jesus ville komme tilbage. Mange kristne tror, Jesus vil komme tilbage en dag, hvor han vil oprette Guds rige, men dette er ikke en udbredt tanke i folkekirken.

Hvorfor fejrer man Kristi himmelfart?

Kristi himmelfart falder mellem påske og pinse, og de to højtider kan godt have en tendens til at stjæle rampelyset fra Kristi himmelfartsdag. Men det er ikke fordi, at dagen er uden teologisk betydning.

Kristi himmelfart markerer dagen, hvor Jesus ifølge den kristne tro forlader sin jordiske krop og bliver ført til himmels, hvor han er siddende ved Guds højre hånd. Dagen minder mange kristne om, at også de skal til himmels en dag.

LÆS OGSÅ: De kristne højtider

Flere betydninger af Kristi himmelfart

Der er flere udlægninger og fortolkninger af, hvad himmelfarten betyder.

En af de store salmedigtere H. A. Brorson giver et bud i salmen "På denne dag vi se Guds søn". I andet vers står, at Jesus baner vejen for himlen og åbner himlens døre, og mange kristne deler idéen om, at Jesus har åbnet porten til himlen.

En anden gængs fortolkning er, at Jesus ved himmelfarten blev taget ud af tid og rum, og han med sin opstigning til himlen blev allestedsnærværende. Det vil sige, at Jesus er overalt hele tiden.

I mange kristne trosretninger lægges særligt vægt på løftet om Jesu genkomst, som blandt andet nævnes af de to hvidklædte mænd i første kapitel af Apostlenes Gerninger i Det Nye Testamente.

Mange kirkeretninger tror, Jesus en dag vil komme tilbage til jorden og oprette Guds rige, men det er ikke en udbredt tanke i den folkekirkelige tro. En undersøgelse fra 2006 lavet af Pew Research Center viser, at 79% af kristne amerikanere tror på Jesu genkomst.

Hvordan fejrer man Kristi himmelfart?

Hvor store bededag forbindes med varme hveder og påsken med snaps og sildemadder, så er der ikke nogen folkelige traditioner forbundet med Kristi himmelfart.

Dagen har dog været fejret i lang tid. De tidligste kilder, der findes om fejringen af Kristi himmelfart, stammer fra det fjerde århundrede, men himmelfarts-fejringerne er sandsynligvis meget ældre end det.

Engang var der nogle steder tradition for, at man gik i skoven aftenen før Kristi himmelfart, for at samle bøgegrene, der skulle beskytte mod hekse. Man kunne ifølge gammel folketro også beskytte sit tøj mod møl, hvis man luftede det på helligdagen.

I Tyskland falder Kristi himmelfart sammen med fars dag, eller mændenes dag, som dagen også kaldes i Tyskland. Det fejres ved at mange mænd samles til såkaldte mandefester og går parader gennem gaderne med dekorerede trækvogne fyldt med øl.

Hvornår steg Jesus til himmels?

Jesus steg til himmels 39 dage efter genopstandelse påskedag, altså på 40. dag af sin genopståen.

Jesus var sandsynligvis omkring 33 år gammel, da han foretog sin himmelfart.

Hvor foregik Kristi himmelfart?

Ifølge første kapitel af Apostlenes Gerninger i Det Nye Testamente foretog Jesus sin himmelfart på Oliebjerget i Jerusalem. Himmelfartskapellet markerer det sted, hvor Jesus angiveligt steg til himmels. Stedet er i dag en moské, men på Kristi himmelfart bruges pladsen som en kirke.

Mange af kristendommens begivenheder foregår på Oliebjerget, blandt andet var det her, Jesus spiste det sidste nadver med sine disciple skærtorsdag og senere blev pågrebet af ypperstepræsterne i Getsemane have.

Oliebjerget ligger lige øst for Haram al-Sharif-pladsen, der også kaldes Tempelbjerget, og har derfor udsigt til al-Aqsa moskeen og Klippehelligdommen, hvorfra Muhammed foretog sin himmelrejse. Her lå også jødernes tempel indtil det blev ødelagt i år 70.

Jerusalem er et religiøst epicenter, og både kristne, jøder og muslimer har en stærk tilknytning til byen.

LÆS OGSÅ: 10 religiøse steder i Jerusalem

Hvad er himlen?

Når kristne hvert forår markerer Kristi himmelfart, hvad er det så for et sted de fejrer, at han drog til? Hvad er kristnes himmel egentlig?

Der findes flere forskellige fortolkninger af hvad himlen er. Nogle forestiller sig måske himlen som et mere fysisk sted med en masse mennesker i hvide klæder. Andre tænker på himlen mere transcendent, som noget, der er overalt. Der findes ikke noget rigtigt svar, og mange teologer har også helt forskellige opfattelser af himlen.

Læs denne artikel, hvor fem kristne giver deres fortolkning af, hvad himlen er.

Kristi himmelfart i Bibelen

De primære kilder til Kristi himmelfart findes i Apostlenes Gerninger og Lukasevangeliet i Det Nye Testamente. Mange mener, at begge værker er skrevet af Lukas, men det vides ikke med sikkerhed.

I Lukasevangeliet kapitel 24 står Kristi himmelfart beskrevet med nogle få linjer, som afslutter evangeliet.

Her står, Jesus førte disciplene til Bethania på Oliebjerget, hvor han velsignede dem og herefter steg til himmels. Disciplene var fyldt med glæde og drog tilbage til Jerusalem, hvor de tilbragte alt deres tid med at lovprise Gud.

Apostlenes Gerninger starter, der hvor Lukasevangeliet slutter. I Apostlenes Gerninger kapitel 1 står, at Jesus fortalte disciplene, at de skulle blive i Jerusalem indtil Helligånden ville komme for at døbe dem og give dem kraft.

Efter han havde sagt dette, blev han ført til himmels af en sky. Mens disciplene kiggede mod himlen, stod pludseligt to hvidklædte mænd ved siden af dem. De fortalte, at Jesus ville komme tilbage på samme måde, han steg til himmels.

Kristi himmelfart i Koranen

Kristi himmelfart er en kristen helligdag og ikke en begivenhed, som andre religioner markerer. Islamkender og tidligere imam Ahmed Akkari mener dog, at dagen også bør markeres i islam.

Jesus er ikke kun en væsentlig karakter i kristendommen. I islam opfattes Jesus nemlig som en profet.

Muslimer tror ikke på Jesu død og korsfæstelse, men de mener også, at Jesus blev ført til himmels af Gud, hvad man kan læse i Koranens sura Al-Nisa. I Ellen Wulffs danske koranoversættelse fra 2009 står:

"... de sagde: "Vi har dræbt Messias, Jesus, Marias søn, Guds udsending" - men de dræbte ham ikke, og de korsfæstede ham ikke. ... Nej, Gud løftede ham op til, sig. Gud er mægtig og vis." (Koranen, 2009, Ellen Wulff, Al-Nisa 157-158)

Kristi himmelfart i kunsten

Hvor Bibelen er mere sparsom i skildringen af Kristi himmelfart, er kunsten mere grundig.

Rundt omkring i de danske kirker kan man se relieffer, altertavler og kalkmalerier, der skildrer den mirakuløse himmelrejse. I denne artikel gennemgår kunsthistoriker Sissel Plathe nogle af de mange himmelfarts-værker, der findes rundt omkring i landet.

Mange kunstnere har ladet sig inspirere af himmelfarten. I denne artikel kan du se hvordan Rembrandt og andre billedkunstnere har fortolket Kristi himmelfart.

Kristi himmelfart i kirken

Før reformationen i 1500-tallet var der i danske kirker tradition for, at man fremførte Kristi himmelfart som et skuespil. Det indebar blandt andet et hul i loftet, Jesus-figurer og blomster.

Dramatikken er forsvundet ud af gudstjenesten. I dag markeres himmelfarten ikke så tydeligt i den danske folkekirke, og dagen bliver ofte brugt til at afholde konfirmationer.

Kristi himmelfarts noget svage position har måske noget at gøre med, at dagen falder mellem de to hovedbegivenheder påske og pinse. Faktisk er besøgstallet i folkekirken ofte dobbelt så højt ved disse højtider i forhold til Kristi himmelfart, og nogle gange er besøgstallet også lavere end ved normale søndagsgudstjenester.

Hvor protestantiske kirkeretninger ikke tillægger gudstjenesten stor værdi på Kristi himmelfart, så forventes det derimod, at katolikker tager til messe denne dag.

Læs også denne artikel med tre gode bud på salmer, du kan synge Kristi himmelfartsdag.

Himmelrejse i andre religioner

Himmelrejsen er ikke kun et kristent fænomen, og i både islam og jødedommen ses også eksempler på sådanne begivenheder.

I islam fejrer man for eksempel Muhammeds himmelfart, som også kaldes isra og mi'raj, hvor Muhammed ved Klippehelligdommen i Jerusalem rejste op igennem de syv himle, kom i nærhed med Gud og modtog buddet om de fem daglige bønner, der er en af islams fem søjler. Fordi Jesus også er en muslimsk profet, kan man også læse om Kristi himmelfart i Koranen.

I Det Gamle Testamente er der også flere eksempler på himmelrejser, for eksempel profeten Elias, der i Anden Kongebog kapitel 2 blev ført til himmels i en ildvogn med ildheste.

LÆS OGSÅ: Himmelfart og himmelrejse i jødedom, islam og kristendom

Hvornår er det Kristi himmelfart?

Kristi himmelfart falder på den 40. dag efter Jesu genopståen påskedag og derfor altid på en torsdag - og altid 10 dage før pinse.

Kristi himmelfart falder derfor ligesom påsken også forskelligt fra år til år, men dagen ligger typisk i maj.

# data[].attributes.attachment_link.title
Alt du skal vide om Kristi himmelfart | Religion.dk

# data[].attributes.attachment_link.description
Kristi himmelfart er for mange måske blot endnu en fridag i forbindelse med forårets mange helligdage. Kristi himmelfart ligger mellem påske og pinse, og dagen kan godt blegne lidt ved siden af de to højtider, men begivenheden har en helt særlig teologisk betydning Mellem påske og pinse falder Kristi himmelfart.

# data[].attributes.body
https://www.kristendom.dk/pinse/forstaa-pinsen

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Hvornår fejrer man pinse? Hvad betyder helligånden, og hvad vil det sige, at det er kirkens fødselsdag? Få baggrunden for den sidste af forårets kristne højtider, og gå på opdagelse i maleriet "Helligåndens nedstigning"

Det er blevet sommer, og det er tid til at holde pinsefri og se pinsesolen danse. Men hvad er det egentlig, vi fejrer?

Foråret er fyldt med kristne fejringer. De fleste af os kender til historien om Jesu død og opstandelse i påsken, og i sidste weekend fejrede vi, at Kristus for til himmels. Nu står den sidste af forårets højtider, pinsen, for døren, og det er en fejring, der byder på mange spændende og svære begreber - fra Helligånd til tungetale.

Pinsen er den kristne højtid, hvor man fejrer Helligåndens komme. Den fejres i over to dage: Pinsedag, som altid er en søndag, og 2. pinsedag, som er mandagen lige efter.

Her kan du blive klogere på, hvad pinse egentlig er og nederst i artiklen kan du gå på opdagelse i et maleri af pinseunderet og se, hvad det gik ud på.
Få forklaret pinsen på et minut af sognepræst Lars Gustav Lindhardt:
Hvor og hvornår?

Den første pinse foregik i Jerusalem, hvor alle disciplene var forsamlet. Dernæst hele verden for disciplene blev sendt i alle retninger med budskabet.

Der er altid 50 dage, eller syv uger, mellem påskedag og pinsedag. Da påsken falder forskelligt år efter år, påvirker det også pinsen, der dog altid falder i maj eller juni.

Baggrunden

Jesu disciple, som skulle ud i verden og fortælle om den genopstandne frelser, var efter Kristi Himmelfart modløse og uden tro på den opgave, som de var blevet stillet af Jesus.

Det ændrede sig radikalt, da Helligånden pinsedag kom til jorden. I Bibelen hedder det, at "... tunger som af ild viste sig for dem, fordelte sig og satte sig på hver enkelt af dem. Da blev de alle fyldt af Helligånden, og de begyndte at tale på andre tungemål, alt efter hvad Ånden indgav dem at sige". (Apostlenes Gerninger kapitel 2.)

Pinsen kaldes derfor også kirkens fødselsdag, fordi det dermed blev muligt at udbrede evangeliet til alle folkeslag.

Centrale personer

Jesus: Guds Søn, som blev menneske, da han julenat blev født af jomfru Maria i stalden i Betlehem. Ifølge kristendommen har Jesus ved at dø for menneskenes skyld langfredag og derefter påskemorgen genopstå en gang for alle taget alle synder på sig og sikret alle, der tror på ham, et evigt liv. Senere mødte han igen disciplene, og pålagde dem med missionsbefalingen at gå ud i verden for at forkynde evangeliet og læren om den genopstandne.

Helligånden:Helligånden er den tredje part vi nævner, når vi i for eksempel trosbekendelsen taler om Faderen, Sønnen og Helligånden. Helligånden er altså en del af treenigheden, men en ikke-fysisk størrelse. Af samme grund har det været svært for mange at forholde sig rigtigt til Helligånden og dens virke. Duen har for eksempel været et meget brugt symbol på Helligånden. Det samme har forklaringer om, at nok kan Helligånden ikke ses, men den kan derimod mærkes. Helligånden kaldes også for Talsmanden.

Disciplene: De mænd, som gik rundt sammen med Jesus i de tre år, hvor han prædikede, og som efter hans død fortalte vidt og bredt om Jesus, hans liv og budskaber. I forbindelse med pinsen er der ingen, som skal fremhæves specielt.

Lær mere om pinsen

Tryk på knapperne i infobilledet og få styr på, hvad pinseunderet handler om:

# data[].attributes.attachment_link.description
Hvornår fejrer man pinse? Hvad betyder helligånden, og hvad vil det sige, at det er kirkens fødselsdag? Få baggrunden for den sidste af forårets kristne højtider, og gå på opdagelse i maleriet "Helligåndens nedstigning" Det er blevet sommer, og det er tid til at holde pinsefri og se pinsesolen danse.

# data[].attributes.body
https://www.kristendom.dk/troens-hovedpersoner/paulus-ca.-10-67

# data[].attributes.attachment_link.readable_text
Mere end nogen anden forbindes Paulus med kristendommens grundlæggelse og tidligste udbredelse

Paulus er uden diskussion den person, der i årtierne umiddelbart efter Jesu død ydede størst bidrag til forkyndelse og fortolkning af den kristne tro. Hans liv og skrifter er gennem tiderne blevet udforsket, diskuteret og brugt til åndelig inspiration i en grad, han næppe selv havde forestillet sig. Hans historie begynder i en by beliggende ud til Middelhavet i det nuværende Tyrkiet.

Tarsus

Tarsus i Lilleasien er efter alt at dømme Paulus' fødeby og sandsynligvis er han en årgang 10, men ingen af delene kan man vide med sikkerhed. Man ved dog, at Paulus' forældre var jøder, at han opvoksede i Tarsus, og at han også havde det jødiske navn Saulus. Lidt mere usikkert er det, hvordan han så ud, men det sandsynligste er, at han ikke har været nogen fotomodel. Enkelte kilder beskriver den voksne Paulus som lille af statur, skaldet, med skæve ben (måske hjulbenet), øjenbryn, der mødes på midten og en lang næse.

Familien hørte til de såkaldte diasporajøder, det vil sige jøder, der boede uden for Palæstina, mange af dem i landflygtighed for den romerske besættelsesmagt. Paulus' familie var af den praktiserende slags. I Galaterbrevet nævner Paulus, at han brændte af iver for sine fædrene overleveringer, og der er grund til at tro, at det betyder, at hans forældre har tilhørt den farisæiske retning, som bestod af jøder, der strengt overholdt Moseloven. Denne detalje er ikke uden betydning, når man tænker på, hvilket syn på den jødiske lov, Paulus senere fik.

At Paulus i sine unge år levede i et strengt jødisk miljø, betyder imidlertid ikke, at han ikke kendte til andre kulturelle og religiøse orienteringer. Tarsus var som andre større byer i Middelhavsområdet på den tid kendetegnet ved stor kulturel og religiøs variation. Paulus er født ind i en hellenistisk, hvilket egentlig blot betyder græsk, kultur, men det betegner i virkeligheden en tid, hvor græsk blev blandet med både romersk og orientalsk kultur. Man kan godt sige, at der på Paulus' tid, som i dag, herskede en form for religiøs pluralisme.

Selvom Paulus var jøde, var han som Tarsus-indbygger også indfødt romersk borger, og de retssikkerhedsmæssige fordele, det indebar, skulle han senere udnytte.

Jerusalem

Hvis det er usikkert, at Paulus' forældre var farisæere, så er det dog ganske vist, at Paulus selv var det. Som ung mand drog han nemlig til Jerusalem for at lade sig uddanne til skriftklog af sin lærermester, Gamaliel. Her fik han et indgående kendskab til Det Gamle Testamente, et kendskab han flittigt trak på senere i sine breve.

Paulus kan godt have været i Jerusalem samtidig med Jesus, men det er usandsynligt, at han har truffet ham eller for den sags skyld interesseret sig for ham. Jesus har for den unge Paulus givetvis blandet sig i mængden af excentriske vandreprædikanter på den tid, og ikke engang Jesu korsfæstelse behøver at have foranlediget nogen opmærksomhed fra Paulus' side. Det skete ofte.

Damaskus

Det virkede imidlertid ikke til, at Jesu død kunne lukke munden på hans tilhængere. De troede nemlig på, at han var stået op fra de døde igen, og nye tilhængere strømmede til. Deres antal nåede hurtigt en så anseelig størrelse, at ingen, heller ikke Paulus, kunne ignorere dem.

Dels skabte tilhængerne af Vejen, som de kristne blev kaldt (ApG 9,2), folkelig uro, og jøderne var bange for, at det kunne få den romerske besættelsesmagt til at eliminere den sidste rest af selvstyre i landet. Men det, der var værre for jøder som Paulus, var, at Jesus-tilhængerne tilsyneladende lod hånt om Moseloven og de fædrene overleveringer. De sagde, at det nu kun handlede om at tro på Jesus, og på at Gud havde oprejst ham fra de døde.

Derfor følte Paulus sig som den rettroende farisæer, han var, sig nødsaget til at tage kampen op mod den nye bevægelse. Og han gik hårdhændet til værks. Med trusler om mord, begyndte han ivrigt at forfølge de kristne og var med til at kaste dem i fængsel på grund af deres tro.

Apostlenes Gerninger fortæller, at netop som han en dag er på vej til Damaskus for at pågribe de kristne, han kunne opstøve dér, ser han et stort lys skinne fra himlen og hører en stemme, der siger: "Saul, Saul, hvorfor forfølger du mig?" Det fortælles videre, at stemmen tilhører Jesus, og at Paulus derefter kommer til tro på ham og stopper med at forfølge de kristne.

Nogen tid efter påbegynder han det, han er blevet allermest kendt for, nemlig rejserne og grundlæggelsen af en række kristne menigheder rundt omkring i hele Middelhavsregionen. Det er i forbindelse med disse rejser, at han skriver sine breve.

Paulus' teologi og modstandere

Store dele af Paulus' liv var kendetegnet af konflikt. Hele hans voksne tilværelse var han omgivet af modstandere. Først var det de kristne, dernæst jøderne efter han selv blev kristen, men det, vi ved allermest om, er hans teologiske modstandere. Hans breve afspejler en udlægning af kristendommen, som ofte står i kontrast til andres.

Et oplagt eksempel er Galaterbrevet, hvor nogle kristne jøder har bragt en ifølge Paulus falsk lære ind i menigheden. Paulus bruger en stor del af brevet på at forklare, at det altså modsat de kristne jøders falske lære ikke er nødvendigt at overholde Moseloven for at være et Guds barn. Kun troen på Jesus kan gøre et menneske retfærdigt, det vil sige stille det i et frit forhold til Gud. Denne retfærdiggørelse af tro står som én af de allermest centrale teologiske pointer hos Paulus, ikke bare i Galaterbrevet, men i det hele taget.

Et andet eksempel er Andet Korinterbrev, hvor nogle ledere i menigheden har fået den idé, at man som kristen skal kunne udvise store og mægtige gerninger. Det afviser Paulus og siger, at det kun er når mennesket er svagt, at Gud kan vise sin styrke gennem det.

Hvordan Paulus døde, ved vi ikke med sikkerhed, men det er meget sandsynligt, at han endte sine dage i Rom på skafottet, henrettet på grund af sin tro. På den måde kom han ironisk nok til at lide samme skæbne som nogle af dem, han selv havde pågrebet, før han blev kristen. Men hans livshistorie og skrifter lever fortsat i bedste velgående.

# data[].attributes.attachment_link.description
Mere end nogen anden forbindes Paulus med kristendommens grundlæggelse og tidligste udbredelse Paulus er uden diskussion den person, der i årtierne umiddelbart efter Jesu død ydede størst bidrag til forkyndelse og fortolkning af den kristne tro. Hans liv og skrifter er gennem tiderne blevet udforsket, diskuteret og brugt til åndelig inspiration i en grad, han næppe selv havde forestillet sig.