# data[].attributes.headline
Федір Михайлович

# data[].attributes.body
Федір Михайлович Достоєвський (1821 — 1881) – видатний письменник, класик російської літератури, мислитель. Автор таких безсмертних творів, як: «Ідіот», «Злочин і покарання», «Принижені і ображені», «Брати Карамазови» та багатьох інших.

Ранні роки
30 жовтня (за новим стилем 11 листопада) 1821 року народився відомий російський письменник – Ф. М. Достоєвський. Дитинство Федора Михайловича Достоєвського пройшло у великій родині, яка належала до дворянського класу.

Він був другим з семи дітей. Батько сімейства – Михайло Андрійович Достоєвський працював в лікарні для незаможних. Мати – Марія Федорівна Достоєвська (дівоче прізвище – Нечаєва) походила з купецького роду. Коли Федору було 16 років, раптово помирає мати. Батько змушений відправити старших синів у пансіон К. Ф. Костомарова. З цього моменту брати Михайло і Федір Достоєвський поселяються в Санкт-Петербурзі.

Життя і творчість письменника по датах
1837 рік
Ця дата в біографії Достоєвського була досить непростою. Помирає мати, гине на дуелі Пушкін, чия творчість в долі обох братів грає на той момент досить важливу роль. У цей же рік Федір Михайлович Достоєвський переїжджає до Санкт-Петербурга, і надходить у військово-інженерне училище. Через два роки батька письменника вбивають кріпосні селяни. У 1843 автор береться за переклад і видання твору Бальзака – «Євгенія Гранде».

Під час навчання Достоєвський часто читав твори, як зарубіжних поетів — Гомера, Корнеля, Бальзака, Гюго, Гете, Гофмана, Шиллера, Шекспіра, Байрона, так і російських — Державіна, Лермонтова, Гоголя і, звичайно, Пушкіна.

1844 рік
Цей рік можна вважати початком численних етапів творчості Достоєвського. Саме в цей рік Федір Михайлович пише свій перший твір – «Бідні люди»(1844-1845), яке після виходу відразу ж приносить авторові славу. Роман Достоєвського «Бідні люди» був високо оцінений Ст. Бєлінським і Миколою Некрасовим. Однак якщо зміст роману «Бідні люди» було добре прийнято публікою, то вже наступний твір натикається на нерозуміння. Повість «Двійник» (1845-1846) не викликає абсолютно ніяких емоцій, і навіть критикується.

У січні-лютому 1846 року Достоєвський познайомився з Іваном Гончаровим в літературному салоні критика Н. А. Майкова.

1849 рік
22 грудня 1849 року – переломна дата в житті Достоєвського, т. к. в цьому році його засуджують до страти. Автор притягується до суду по «справі Петрашевського», і 22 грудня суд виносить вирок про страту. Багато постає в новому світлі для письменника, але в останній момент, перед самою стратою, змінюють вирок на більш м’який – каторжні роботи. Практично всі свої відчуття Достоєвський намагається вкласти в монолог князя Мишкіна з роману «Ідіот». До речі, Григор’єв, також засуджений до страти, не витримує психологічного напруження, і сходить з розуму.

1850 – 1854 рр.
В цей період творчість Достоєвського затихає з-за того, що письменник відбуває покарання у засланні в Омську. Відразу після відбуття строку, в 1854 році Достоєвського відправляють в сьомий лінійний сибірський батальйон рядовим солдатом. Тут він знайомиться з Чоканом Валихановым (відомий казахський мандрівник і етнограф) і Марією Дмитрівною Ісаєвої (дружина колишнього чиновника з особливих доручень), з якою у нього починається роман.

1857 рік
Після смерті чоловіка Марії Дмитрівни, Достоєвський одружився на ній.В період перебування на каторзі і під час військової служби письменник сильно змінює свій світогляд. Рання творчість Достоєвського не було схильне якихось догм або жорстким ідеалам, після подій, що відбулися автор стає вкрай побожним, і набуває свого життєвого ідеалу – Христа. У 1859 році Достоєвський разом з дружиною і прийомним сином Павлом залишають місце його служби – місто Семипалатинськ, і перебирається в Петербург. За ним триває неофіційне спостереження.

1860 — 1866 рр.
Разом зі своїм братом Михайлом працює в журналі «Час», далі в журналі «Епоха». У цей же період Федір Михайлович Достоєвський пише «Записки з мертвого дому», «Записки з підпілля», «Принижені і ображені», «Зимові нотатки про літні враження». У 1864 році вмирають брат Михайло і дружина Достоєвського. Він часто програє в рулетку, залазить у борги.Гроші дуже швидко закінчуються і письменник переживає важкий період. В цей час Достоєвський пише роман «Злочин і кара», який пише по одній голові, і тут же відсилає в журнальний набір. Щоб не втратити права на власні твори (на користь видавця Ф. Т. Стелловского), Федір Михайлович змушений написати роман «Гравець». Однак для цього у нього не вистачає сил, і він змушений найняти стенографістку Ганну Григорівну Сниткину. До речі роман «Гравець» був написаний рівно за 21 день в 1866 році. У 1867 році вже Сніткіна-Достоєвська супроводжує письменника за кордон, куди він вирушає, щоб не втратити всі гроші, отримані за роман «Злочин і покарання». Дружина веде щоденник про їх спільне подорож, і допомагає облаштувати його фінансове благополуччя, зваливши на свої плечі всі економічні питання.

Останні роки життя. Смерть і спадщина
Цей останній період у житті Достоєвського проходить досить плідно для його творчості. З цього року Достоєвський разом з дружиною оселяється в місті Стара Русса, що знаходиться в Новгородської губернії. У цей же рік Достоєвський пише роман «Біси». Через рік з’являється «Щоденник письменника», в 1875 – роман «Підліток», 1876 – розповідь «Лагідна». У 1878 році відбувається визначна подія у житті Достоєвського, імператор Олександр II запрошує його до себе, і знайомить з родиною. За два останніх роки свого життя (1879-1880 рр.) письменник створює одну з кращих і самих головних своїх творів – роман «Брати Карамазови».
28 січня (за новим стилем – 9 лютого) 1881 року Федір Михайлович Достоєвський вмирає з-за різкого загострення хвороби емфіземи. Це сталося після скандалу з сестрою письменника – Вірою Михайлівною, що просив брата відмовитися від спадщини – маєтку, що дістався від тітки А. Ф. Куманиной.